Справа № 567/2197/25
Провадження №2-а/567/1/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2026 року 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Назарук В.А. 
при секретарі - Гічиновська Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 01.11.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення,

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення звернувся ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що він перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 та 03.12.2025 з додатку "Резерв +" дізнався, що відповідачем 01.11.2025 щодо нього було винесено постанову №R161001 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Зазначає, що цього ж дня він завантажив вищевказану постанову в електронній формі та зі змісту вказаної постанови вбачається, що він не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Зазначає, що оскаржувана постанова не містить обставин вчинення ним адміністративного правопорушення, зокрема, не зазначено про дату направлення йому повістки, строку та місця, коли і куди мав він з`явитися по вказаній повістці, відомості про вручення (повернення) повістки.
Вказує, що повістку про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу не отримував, а тому не може бути притягнутий до відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Разом з тим вказує, що в оскаржуваній постанові відсутня інформація про дату, коли він повинен був з`явитися до ТЦК та СП і тому слід виходити з того, що ця дата була визначена раніше, ніж щонайменше 24.06.2025, оскільки саме в цей час згідно інформації з додатку " ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до Нацполіції для його доставки для складання протоколу. Отже, датою вчинення адміністративного правопорушення та датою його виявлення є щонайменше 24.06.2025, а тому оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення від 01.11.2025 була складена поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч.9 ст.38 КУпАП, і тому підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 26.12.2025 поновлено ОСОБА_1 строк для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення від 01.11.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному порядку без виклику сторін, визначено строки для подання письмових заяв по суті справи. Зазначеною ухвалою строк для подання відзиву, з врахуванням положень ч.1 ст.286 КАС України, за якими адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі, було визначено до 02.01.2026. 
Вказаною ухвалою витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 копії документів, які стали підставою для винесення постанови №R161001 від 01.11.2025, в тому числі заяву ОСОБА_1 , в якій він зазначає, що не оспорює допущене правопорушення та згідний на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Відповідач правом подати відзив не скористався та витребуваних судом доказів не подав.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2025 №R161001 у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.
Постанова мотивована тим, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Вказана постанова містить зазначення "Дата надходження від особи заяви, в якій вона зазначає, що не оспорює допущене правопорушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності: 31.10.2025. Спосіб надходження заяви: особисто у паперовій формі. Короткий зміст заяви: повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію)".
Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.
Відповідно до ст.235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, належить до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення від імені цих органів. 
Відповідно до ст.283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За правилами ч.5 ст.160 КАС України, право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 , серед іншого, зазначає, що в оскаржуваній постанові не зазначено дати направлення для нього повістки, строку та місця, коли і куди він мав з`явитися по вказаній повістці, відомості про вручення (повернення) йому повістки.
Згідно з п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: - у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Матеріали справи копії повістки про виклик ОСОБА_1 до будь-якого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 не містять та відповідачем суду вона надана не була, як не було надано і доказів того, що така повістка направлялась ОСОБА_1 .
Таким чином, відповідачем у встановленому порядку не доведено того, що позивач був належним чином повідомлений про час та дату, на які повинен був з`явитися до відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскільки позивач не був належним чином оповіщений про виклик до відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення.
Окрім того, у постанові міститься вказівка про надходження 31.10.2025 від ОСОБА_1 заяви, в якій він зазначає, що не оспорює допущене правопорушення та згодний на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. Спосіб надходження заяви: особисто у паперовій формі. 
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує про те, що жодних заяв про неоспорювання допущеного порушення та згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності він особисто не подавав (в тому числі не надсилав поштою), а також не подавав через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, як це передбачено положеннями ст.279-9 КУпАП. Крім того зазначає, що востаннє він був у ТЦК та СП у листопаді 2024 року при проходженні військово-лікарської комісії, що зазначено в даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 03.12.2025.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач відзиву на позов, доказів, що підтверджують заперечення проти позову у встановлений судом строк не подав і правомірність свого рішення не довів. Будь-яких доказів на спростування позиції позивача відповідач не подав.
Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.
Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі "Огороднік проти України" від 05.05.2015; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі "Єрохін проти України" від 15.02.2013). 
Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Наведене свідчить, що під час винесення постанови були порушені норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.
На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення, посадовою особою її не було мотивовано та не дотримано встановленого законом порядку її винесення, при її винесенні не було перевірено відповідні докази, що підтверджують або спростовують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а тому вона підлягає скасуванню у судовому порядку.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Згідно з ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про необхідність його явки (оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження надсилання та отримання повістки позивачем) до відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього було допущено порушення норм КУпАП, і тому суд вважає, що постанова за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.
При цьому суд враховує, що, відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, при обґрунтованості заявлених вимог щодо наявності підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд уповноважений закрити справу про адміністративне правопорушення, а тому з метою повного відновлення прав позивача суд вважає необхідним закрити справу про адміністративне правопорушення щодо нього.
Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи той факт, що позов ОСОБА_1 задоволено та дотримуючись вимог ст.139 КАС України, суд вирішив стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 484,48 грн. за рахунок бюджетних асигнувань  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі ст.235, 256, 283, 287, 293 КУпАП, керуючись ст.9, 139, 246, 250, 268, 286 КАС України

в и р і ш и в :

позов задоволити.
Постанову №R161001 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 484,48 грн. витрат зі сплати судового збору. 

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Острозький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), 
відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_4 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Острозького районного суду	Назарук В.А.