2/543/62/26
543/1004/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

12.01.2026  селище Оржиця 
Оржицький районний суд Полтавської області в складі судді Смілянського Є.А., при секретарі судового засідання Гапон Т.В., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши цивільну справу № 543/1004/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, який мотивував наступним.
Він являється військовозобов`язаним і може бути призваним до Збройних сил України. В шлюбі не перебуває. Має малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.04.2015 року серії НОМЕР_1 . Матір`ю дитини є ОСОБА_4 . Дитина проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 21.03.2023 року визначено місце проживання дитини з ним. Він самостійно виховує та утримує дитину.
Пунктом 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.
Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідне для надання відстрочки від призову під час мобілізації.
Ухвалою судді від 02.10.2025 року відкрито провадження у справі.
Відповідач відзиву не надала.
Ухвалою суду від 03.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивач та його представник з`явилися, надали пояснення згідно мотивів викладених у позові.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи. Суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача.
Представник відповідача в судове засідання з`явилася, на позов заперечила з мотивів безпідставності позовних вимог, оскільки дитину відповідач з позивачем виховують та утримують спільно. Зокрема зазначила, що відповідач надає матеріальну допомогу дитині, спілкується з нею, забезпечує її оздоровлення тощо.
Представник третьої особи на розгляд справи не з`явився, будучи належним чином повідомленим про її розгляд. Суд ухвалив розглянути справу без участі представника третьої особи.
Представник органу місцевого самоврядування в суд не з`явився, висновку не надав, заявив клопотання про розгляд справи без їх участі, на позов заперечень не мали. Суд ухвалив розглянути справу без участі представника органу місцевого самоврядування.
Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача та свідків, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.
Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 являється військовозобов`язаним і може бути призваним до Збройних сил України. В шлюбі не перебуває. Має малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження від 28.04.2015 року серії НОМЕР_1 . Матір`ю дитини згідно свідоцтва про народження є ОСОБА_4 . Дитина проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 21.03.2023 року визначено місце проживання дитини з ним.
Зазначені обставини визнаються відповідачем та підтверджуються доказами.
Пунктом 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.
Згідно Додатку № 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 зі змінами та доповненнями, наводиться перелік документів, що подаються військовозобов`язаними, які самостійно виховують дитину віком до 18 років, для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а саме рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини .
Судом встановлено, що ОСОБА_4 батьківських прав не позбавлена, отже вона зобов`язана виконувати обов`язки, які покладаються на неї, як на матір вимогами законодавства України, зокрема статтею 150 СК України, а тому за вказаних обставин не можна вважати, що позивач є особою, яка самостійно виховує доньку. 
Згідно з ч. 1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122,125 цього Кодексу.
Відповідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з частинами 2, 5 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Крім того, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Таким чином, за змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, у силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється.
З доказів по справі вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що неповнолітня дитина проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні і вихованні.
Разом з тим, в силу статті 141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання малолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав.
Надані суду докази лише свідчать про факт проживання малолітньої дитини разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні та утриманні дитини. Більш того, як свідчать надані відповідачем докази ( скріншоти переписки з позивачем, квитанції переказів грошових коштів, фотографії, копія квитка на літак ) свідчать про її участь у вихованні та утриманні дитини. Надані відповідачем докази спростовують пояснення позивача та свідків  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дитину.
Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, заявником суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. При цьому суд вважає, що факт самостійного виховання заявником дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом.
В пунктах 74,75, 81, 84, 87, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі №201/5972/22 зазначено, що оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 прав позивача не порушувала тому суд вважає її неналежним відповідачем по справі.
За таких обставин позов задоволенню не підлягає. Судові витрати підлягають віднесенню за рахунок позивача.
На підставі встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд, -
У Х В А Л И В :
1.В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.
2.Судові витрати віднести за рахунок позивача.
3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення.
4.Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 ;
- відповідач: ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання - АДРЕСА_3 ;
- третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місцезнаходження - АДРЕСА_4 ;
- орган місцевого самоврядування: Чорнобаївська селищна рада Золотоніського району Черкаської області, місце знаходження - Черкаська область, Золотоніський район, селище Чорнобай, вулиця Центральна, 152.
Суддя: Є.А.Смілянський

Повне рішення складене 13.01.2026 року.