Справа № 358/912/22  Провадження № 2/358/78/25   	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м. Богуслав 

Богуславський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Лебединець Г.С.,
секретар судового засідання Ведмеденко І.В., 
за участю позивача ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу,-

В С Т А Н О В И В: 

07.12.2022 позивач звернувся до суду з даним позовом, яким обґрунтував наступними обставинами.
З 28.09.2018 він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 . В подальшому, рішенням Богуславського районного суду Київської області від 28.12.2021 шлюб між ними був розірваний. Під час перебування у шлюбі ним було придбано нерухоме майно – житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із тим, на переконання позивача, вказаний будинок є його особистою власністю, оскільки для придбання будинку, ним особисто були позичені грошові кошти у ОСОБА_3 . За рішенням суду з нього (позивача у справі ОСОБА_1 ) на користь третьої особи стягнуто суму боргу, яка була витрачена на придбання спірного будинку та він до теперішнього часу докладає зусилля для сплати вказаного боргу. Відповідач не допомагала сплачувати борг, жодним чином не причетна до поліпшень у будинку та збільшення його ринкової вартості. Спірний будинок придбаний не за спільні кошти подружжя, а сам факт придбання майна у шлюбі не є безумовною підставою для його віднесення до спільної сумісної власності. З цих підстав просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
12.01.2023 ухвалою суду вказаний позов, який був поданий як зустрічний, прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
05.04.2023 у справі за клопотанням сторін було призначено судову будівельно-технічну експертизу та судову оціночно-будівельну експертизу, провадження у справі зупинено. 
05.08.2025 ухвалу суду було повернуто без виконання у зв`язку із тим, що сторонами не було здійснено оплату заявлених експертиз.
18.08.2025 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання.
27.11.2025 ухвалою суду залишений без розгляду первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, оскільки належним чином повідомлений позивач за первісним позовом повторно не з`явилася у підготовче засідання, про причини неявки суд не повідомила та її неявка перешкоджає розгляду справи. Підготовчий розгляд справи за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу – продовжений та призначено справу до розгляду по суті. 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, з підстав у ньому зазначених, та просив задовольнити. Додатково пояснив, що спірний будинок був ним придбаний через 4,5 місяці після реєстрації шлюбу з відповідачем у справі. Для придбання будинку ним були взяті кошти в борг у третьої особи по справі – ОСОБА_3 . Станом на теперішній час борг ним в повному обсязі не погашений та заборгованість складає приблизно 40 000 грн. Відповідач ОСОБА_2 була обізнана про розгляд в суді справи за позовом ОСОБА_3 до нього – ОСОБА_1 про стягнення боргу та у своїй письмовій заяві по справі вона зазначала, що не має відношення до боргів ОСОБА_1 , як не має будь-яких фактичних даних щодо отримання коштів ОСОБА_1 за вказаним договором позики та використання в інтересах сім`ї. Відповідач не допомагала сплачувати борг, не приймала участі у поліпшеннях будинку. Крім того зазначив, що відповідач до реєстрації шлюбу отримувала зарплату, розмір якої був значно менший, ніж отриманий ним дохід. В подальшому відповідач перебувала у відпустці по догляду за дитиною та не працювала. Таким чином, власних заощаджень для придлання спірного будинку відповідач не мала. 
В судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час та місце слухання справи належним чином повідомлений, клопотань про відкладення від нього не надходило.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Пилипчук В.О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення від них не надходило. Правом на подачу відзиву не скористалися. 
З урахуванням зазначеного, положень ст.223 ЦПК України та думки позивача, судом ухвалено проводити судовий розгляд за даною явкою.
Крім того, за відсутності заперечень позивача та з урахуванням положень ст.280-281 ЦПК України, судом протокольно ухвалено проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухав пояснення позивача, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідив письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Позивач та відповідач у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2018, який був розірваний рішенням Богуславського районного суду Київської області від 28.12.2021. Рішення набрало законної сили 10.01.2022. – а.с.8-9.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нарухоме майно від 19.09.2022 № 310125992 та Договору купівлі-продажу будинку від 01.02.2020, позивач ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2020 № 253. 18.11.2021 на вказаний будинок державний виконавцем накладений арешт. – а.с.10-11, 72-73.
Згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 358/972/21, зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за договором позики в загальному розмірі 181 427,54 грн та понесені витрати по сплаті судового збору. Рішення набрало законної сили 28.01.2022. – а.с.31-32.
Згідно довідок ПФУ за формою ОК-7 від 20.09.2019 та 29.07.2020, дохід ОСОБА_2 за 2011р. складав 5515,08 грн; за 2012 – 15 460,00 грн; за 2013 – 17 356,43 грн; за 2014 – 18 972,50 грн; за 2015 – 12 149,39 грн; за 2016 – 21 330,09 грн; 2017 – 2588,82 грн; 2018 – 59 334,13 грн; 2019 – 53 010,64 грн. – а.с.34-35, 75-76.
Згідно довідок ПФУ від 06.12.2022 та 25.11.2022, дохід позивача ОСОБА_1 за 2012 рік складав 15887,60 грн; 2013 – 52294,75 грн; 2014 – 21136,50 грн; 2015- 18 470,94 грн; 2016 – 17 466,03 грн; 2017 – 38 642,30 грн; 2018 – 46 489,17 грн; 2019 – 54 038,66 грн; 2020 – 64 573,54 грн; 2021 – 92041,21 грн; 2022 – 11 334,97 грн. - а.с.40, 81-83.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначив, що позивач по справі ОСОБА_1 є його племінником, спілкувалися в родинному колі. Повідомив, що грошові кошти на придбання спірного будинку займав позивач у справі. Останній також за власний кошт проводив та проводить ремонтні роботи, здійснив поліпшення у будинку, підключив світло, облаштував будинок для зручного мешкання. Відповідач ОСОБА_2 у купівлі, облаштуванні будинку та в ремонті не приймала участі.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою позивача ОСОБА_1 , суду показала, що була подругою матері позивача у справі. Остання розповідала, що вона взяла кошти в борг на придбання будинку її сину, в подальшому вона спільно із сином робили ремонт у даному житлі, наймали робочих для проведення ремонтних робіт. Відповідача вона жодного разу поряд із спірним будинком не бачила.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначила, що товаришувала з батьками позивача у справі ОСОБА_1 , та вони повідомляли їй, що займали кошти для придбання будинку їх сину. Відповідач не приймала участі у купівлі будинки та його ремонті і облаштуванні. Повідомила про те, що 6 місяців вона – свідок ОСОБА_7 працювала в даному будинку та робила в ньому ремонт, малярні, штукатурні роботи та інші внутрішні роботи. Відповідача жодного разу в будинку та біля нього вона не бачила. Всі ремонтні роботи та придбання будівельних матеріалів оплачували позивач та його батьки.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Вказана норма закону свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
У статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласником виключно за взаємною згодою.
Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначена правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.
Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя (далі - Постанова пленуму ВСУ №11 від 21.12.07 р.), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2. З ст. 325 ЦК можуть бути будь- які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641 цс 15.
Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, з наданих доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримав грошові кошти в борг від ОСОБА_3 15.01.2020 в розмірі 5 500 доларів США. Під час розгляду справи в суді щодо стягнення вказаних грошових коштів ОСОБА_1 повідомив, що призначенням вказаних коштів було придбання будинку в АДРЕСА_1 . В свою чергу ОСОБА_2 , як третя особа у справі про стягнення боргу, зазначила, що відношення до вказаного боргу вона не має та не має фактичних даних, що вказані кошти були використані в інтересах сім`ї. 
Спірний будинок був придбаний позивачем 01.02.2020 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі – продажу. 
Невеликий проміжок часу між отриманням коштів в борг та придбанням будинку, також підтверджує доводи позивача про придбання спірного будинку за кошти, отримані саме як позика особисто позивачем у даній справі. Вказані обставини підтверджуються, також, показами свідків, які були допитані в судовому засіданні та письмовими доказами, які в сукупності підтверджують факт придбання спірного будинку в період перебування сторін у справі у зареєстрованому шлюбі, однак за особисті кошти позивача у справі. 
Доказів протилежного відповідачем не надано.
Таким чином, спірне нерухоме майно хоча і було зареєстровано за позивачем під час шлюбу з відповідачем, однак було ним придбано за його особисті кошти, отримані в позику від ОСОБА_3 , тому даний будинок є особистою приватною власністю позивача у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплати судового збору в сумі 992,40 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 10, 12, 76-81, 263-265, 280-289, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути зі ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Богуславського районного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а учаснику справи, якому не було вручене повне заочне рішення в день його проголошення - протягом 20 днів з дня вручення його повного тексту заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст рішення складений 06.01.2026. 

Головуючий: суддя 	Г. С. Лебединець