Номер провадження: 22-ц/813/2303/25 
Справа № 947/8581/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості –

В С Т А Н О В И В:

У березня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ у сумі 29 783,45 грн, а також витрати по сплаті судового збору.
ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ» обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачем, в період з жовтня 2021 року по січень 2024 року (включно) було спожито природний газ на загальну суму 29 783,45 грн, вартість якого залишилась не оплаченою Споживачем.
В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ, яка залишилися незадоволеною.
05.06.2024 року до суду представником відповідача Пижик Володимиром Васильовичем надано відзив, згідно якого представник просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на споживання меншого об`єму газ та посилався на заборону позивачу звернення з позовом до суду.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року позовну заяву ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» заборгованість за спожитий газ у сумі 29 78345 грн та судові витрати 3028 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Скаржник посилається на те, що: 1) судом першої інстанції не досліджувались докази у справі надані позивачем; 2) позивачем не надано до суду ліцензії з постачання природного газу на території України; інформацію з реєстру споживачів постачальника «Останньої надії»; первинних документів, які підтверджують наявність чи відсуніть заборгованості; довідку від АТ «Одесагаз» про фактичне споживання природного газу; 3) зазначені позивачем обсяги споживання природного газу не відповідають дійсності, оскільки за підрахунками споживача, в неї наявна переплата.
Відзив на апеляційну скаргу або пояснення не надходили.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості за спожитий природний газ, ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Задовольняючи вимоги позивача та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» заборгованість за спожитий газ у сумі 29 78345 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач скористався наданими послугами, однак не розрахувався за їх споживання, і вважає, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані, тому підлягають повному задоволенню. Сторона відповідача контррозрахунку не надала. До посилань у відзиві на заборону позивачу звернення з позовом до суду суд ставиться критично, оскільки така обставина не доведена.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 року «Про видачу ліцензій з постачання природного газу» на території України та постачає природній газ за адресою: АДРЕСА_1 .
Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 року (далі - Правила), та ст. 6, 7, 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Позивач зобов`язаний постачати природний газ Споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а Споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів.
За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Відповідно до Умов типового договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі -Договір), що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) 30 вересня 2015 року № 2500, Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі Правила) ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» є постачальником природного газу для забезпечення Ваших потреб, як Споживача природного газу.
Пунктом 4 розділу III Правил зазначається, що акцептуванням Договору є підписана заява-приєднання до умов договору, та/або сплата/часткова сплата Споживачем вартості спожитого природного газу, та/або факт фактичного споживання природного газу (визначається за даними Оператора ГРМ - ПАТ «Одесагаз»).
Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.10.2023 року, ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна, а саме, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформації по рахунку, ОСОБА_1 є споживачем природного газу, на якого відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (EIC: 56XM25A96588957T) за адресою: АДРЕСА_1 .
В період з 01.10.2021 року по 30.11.2021 року, з 01.12.2021 року по 12.12.2021 року відповідач є споживачем постачальника «останньої надії» та була включена до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та споживав газ за ціною тарифного плану «Надійний» для споживачів постачальника «останньої надії» яку зазначено у витязі з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» у вигляді роздруківки по особовому рахунку позивача. Постачальник «останньої надії» компанія, яка зобов`язана протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. На умовах Договору, позивач постачав природний газ, а відповідач отримувала його та використовувала для власних потреб. Вартість використаного природного газу Відповідач зобов`язана сплачувати щомісячно, відповідно до діючих тарифів.
Ціна на природний газ для побутових споживачів Товариства, як Постачальника «останньої надії» за 1 куб. м. становила:
- з 01.10.2021 року – 7,96 грн (наказ про скасування Наказу від 25.10.21 року № 93 та затвердження цін на газ для споживачів ПОН № 155 від 23.12.21 року);
- з 01.10.2021 року – 7,96 грн (наказ про скасування Наказу від 25.10.21 року № 93 та затвердження цін на газ для споживачів ПОН № 155 від 23.12.21 року);
- з 01.11.2021 року – 7,96 грн (наказ про скасування Наказу від 25.10.21 року № 93 та затвердження цін на газ для споживачів ПОН №155 від 23.12.21 року);
- з 01.12.2021 року по 28.02.2022 року – 7,95689 грн (наказ щодо встановлення ціни на газ для побутових споживачів № 146 від 15.12.2021 року);
Ціна на природний газ для побутових споживачів Товариства за 1 куб. м. становила:
Відповідно до Постанови НКРЕКП від 07.04.2021 року № 572:
- з 01 травня 2021 року по 30 квітень 2022 року 7,95689 грн (наказ про встановлення ціни газу по ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 30.04.2021 року № 38);
- з 01 травня 2022 року по 30 квітня 2023 року 7,95689 грн (наказ про встановлення ціни газу по ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 14.04.202 року № 95);
- з 01 травня 2023 року по 30 квітня 2024 року - 7,95689 грн (наказ про встановлення ціни газу по ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 28.04.202 року № 54).
08.09.2023 року ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий газу розмірі 24403,73 грн.
Згідно з довідкою про фінансовий стан, ОСОБА_1 з 01.10.2021 року по 01.01.2024 року використала 6115,71 куб. м. газу. У період з 01.12.2021 року по 01.01.2024 року споживачем сплачено за спожитий газ у розмірі 18 880,19 грн. Станом на 01.01.2024 року рахується за останньою заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 29 783 грн 45 коп.
Інших письмових доказів стосовно спірних правовідносин, які виникли між сторонами, зокрема доказів погашення заборгованості за спожитий природній газ матеріали справи не містять..
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожитий природний газ.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, положення ст. 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Зі змісту статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що учасниками правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг, між іншим, є споживачі (індивідуальні та колективні).
Положеннями п. 6 ч. 1 статті вищезазначеного Закону визначено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до норм чинного законодавства, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.
У ч. 1 ст. 10 Закону вказано, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Пунктом 15 розділу III Правил визначено, що 15. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника із спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства.
Постанови про видачу ліцензій з постачання природного газу опубліковані на офіційному сайті НКРЕКП за посиланням https://www.nerc.gov.ua/, та є загальнодоступними.
Доводи апеляційної скарги стосовно не надання ліцензії з постачання природного газу на території України є неспроможними.
Також накази про встановлення роздрібної ціни на газ для побутових споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» опубліковані на офіційному сайті Постачальника за посиланням https://gas.ua/gas-prices-for-home.
Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», що є оператором газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ).
Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 року (далі - Кодекс ГТС), точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної' системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).»
Крім того, відповідно п. 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.
Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.
Відповідно до п. 5 Розділу 1 Правил постачання природного газу, об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування.
Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого Відповідачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу оператора газотранспортної системи (ТОВ Оператор ГТС України) - Iplatforma, та в подальшому імпортується Постачальником у білінгову систему «Газоліна» та використовується останнім для розрахунку вартості спожитого природного газу.
Отже, Постачальник проводить нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що підчас розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем не було надано доказів споживання об`ємів природного газу в інших об`ємах, ніж вказує позивач, також не було заявлено жодного клопотання щодо витребування зазначеної інформації задля підтвердження доводів відповідача. 
Згідно із ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими та електронними доказами відповідно до ч. 2 наведеної норми.
Суд не зобов`язаний збирати докази, він оцінює докази, надані сторонами у строки, визначені процесуальним законом.
Відповідно п. 4.3. Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.
Пункт 4.5. Договору визначає, що розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника.
Дату виникнення зобов`язання Відповідача по оплаті за спожитий природний газ визначає п. 4.6. Типового договору, де вказано, що при розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.
Оплата рахунка Постачальника про сплату послуг за цим Типовим договором має бути здійснена Споживачем в термін, визначений в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання Споживачем цього рахунка.»
Відповідно ц. 4.10. Договору, у разі виникнення у Споживача заборгованості за послуги з газопостачання за цим Договором Споживач може звернутися до Постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою Постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність Споживача. Графік погашення заборгованості оформлюється окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Укладення Сторонами та дотримання Споживачем графіка погашення заборгованості не звільняє Споживача від здійснення поточних платежів за цим Договором.
Згідно з положеннями ст. 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша ст. 80 ЦПК України).
На підставі наданих суду позивачем письмових документів, було встановлено, що ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» постачає природний газ домоволодінню за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , тоді як остання належним чином не виконує свої обов`язки, які є похідними від належних їй як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном, шляхом невнесення плати за постачання природного газу.
Доказів зворотного суду відповідачем не було надано, крім того колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , як споживачем природного газу, за особовим рахунком № НОМЕР_1 (EIC: 56XM25A96588957T), у період з 01.12.2021 року по 01.01.2024 року було здійснено оплату за спожитий газ у розмірі 18 880,19 грн, тобто вказаними діями ОСОБА_1 погодилась виконувати умови типового договору з постачання природного газу, та прийняла на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість природного газу відповідно до діючих цін та тарифів.
Щодо доводів апеляційної скаргу про те, що судом першої інстанції не досліджувались докази у справі надані позивачем, колегія суддів зазначає наступне.
До матеріалів справи, зокрема до відзиву на позовну заяву представником відповідача були надані наступні документи: ордер, поштовий конверт, інформація з Укрпошти, квитанція про надсилання відзиву іншій стороні. Інших документів, у тому числі доказів на спростування заявлених позивачем вимог і на підтвердження заперечень на позов щодо обґрунтованості розрахунку заборгованості саме у розмірі 29 783,45 грн стороною відповідача не було надано до суду першої інстанції.
Натомість, до апеляційної скарги представником відповідача було додано, окрім іншого, інформацію з електронного кабінету ОСОБА_1 з відображенням показників лічильника обліку газу на відповідні дати за період з січня 2021 року до листопада 2023 року.
При цьому апелянт жодним чином не мотивував неможливість подання таких доказів у суді першої інстанції, а також не зазначив, що вказані докази підтверджують або спростовують в контексті того, що для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ, а нарахування вартості спожитого Споживачем газу здійснюється Постачальником виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу. У разі виникнення заборгованості за послуги газопостачання і відсутності погодженого між Постачальником та споживачем графіка погашення заборгованості Постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга не містить жодних посилань та доказів щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у зв`язку з чим нові докази не можуть бути прийняті судом.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги (детально описані вище) висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б дійсно ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, внаслідок чого не можуть бути достатньою обставиною для скасування або зміни рішення суду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:       О.М. Таварткіладзе

Судді:        Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова