П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 484/5247/21
провадження № 51-4144км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
представників потерпілого                   ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
захисника                                                   ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
засудженої                                                 ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_9 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2023 року та вирок Миколаївського апеляційного суду від 01 травня 2025 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , 
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2023 року ОСОБА_9 визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 382 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 8 500 грн.
Вироком Миколаївського апеляційного суду від 01 травня 2025 року зазначений вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного ОСОБА_9 покарання та ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК її звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на неї обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Судами попередніх інстанцій ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки вона, знаючи про рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року, яке набрало законної сили 31 березня 2021 року, усвідомлюючи, що вищевказаним рішенням їй встановлено обов`язок не перешкоджати ОСОБА_10 у спілкуванні з дітьми, перешкоджала виконанню вказаного судового рішення шляхом не забезпечення присутності дітей для систематичних побачень з батьком.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала та заперечень на неї
У касаційній скарзі засуджена посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог КПК та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і закрити кримінальне провадження щодо неї.
На обґрунтування своїх вимог засуджена вказує про те, що суди першої та апеляційної інстанцій:
-        не надали оцінки показанням свідка ОСОБА_11 (дитячого психолога), згідно з якими тривожна поведінка дітей є наслідком агресивної поведінки батька, у зв`язку з чим ОСОБА_9 , дотримуючись рекомендацій цього психолога, повідомляла відділ виконавчої служби про те, що дітей будуть надавати стягувачу за місцем їх реєстрації, якщо діти будуть здорові та в присутності представників органу опіки, що свідчить про відсутність перешкод з її боку та умислу щодо невиконання рішення суду;
-        неповно дослідили акти державного виконавця, законність підстав їх складання, та помилково дійшли висновку про те, що вони є належним доказом її винуватості, оскільки у вказаних актах державний виконавець лише констатував факт відсутності дітей за місцем зустрічі, без з`ясування причин, а саме хвороб як дітей, так і засудженої, що підтверджується наданими нею довідками та листами непрацездатності;
-        не врахували, що згідно з психологічним обстеженням дітей, підтримка стосунків з батьком повинна відбуватися лише за бажання дітей та бути психологічно благополучною для них;
-        у судовому рішенні її зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_10 у спілкуванні з дітьми, а не забезпечувати примусове спілкування дітей із ним;
-        залишили поза увагою, що під час примусового виконання виконавчого листа від 21 квітня 2021 року винесено постанову, якою виконавчий лист повернуто стягувачу ОСОБА_10 у зв`язку зі здійсненням перешкод з його боку у проведенні виконавчих дій.
Додатково ОСОБА_9 вказує про безпідставну відмову апеляційного суду у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження висновку експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29 вересня 2022 року № 21-7237.
На переконання засудженої, сукупність доказів, на які послалися суди попередніх інстанцій, є недостатньою для встановлення факту доведеності її винуватості в інкримінованому кримінальному правопорушенні з огляду на відсутність в її діях об`єктивної та суб`єктивної сторін складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК.
У запереченнях на касаційну скаргу засудженої потерпілий вказує про її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без зміни.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник та засуджена підтримали касаційну скаргу і просили її задовольнити, а прокурор та представники потерпілого заперечували проти задоволення касаційної скарги сторони захисту, вважали рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими і просили залишити їх без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули.
Мотиви суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку відсутність підстав для її задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З огляду на вказане аргументи касаційної скарги засудженої про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи Судом не досліджуються.
Під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судами нижчих інстанцій.
У цьому кримінальному провадженні засуджена вважає, що в її діях взагалі відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення. Тому важливим є встановлення того які діяння матері в контексті спілкування дітей з батьком визнано судами вчиненими нею і у якій формі виразилася об`єктивна сторона ч. 1 ст. 382 КК.
Зі змісту диспозиції цієї статті слідує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК може бути вчинено у двох формах: 1. невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, 2. перешкоджання їх виконанню.
Вчинення діяння у формі невиконання полягає у вчиненні пасивних дій, тобто вчинюється шляхом бездіяльності. Натомість перешкоджання полягає активній поведінці суб`єкта кримінального правопорушення, тобто вчинюється шляхом дії. 
У цьому провадженні стороною обвинувачення в обвинувальному акті ОСОБА_9 інкримінувалося вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК у формі умисного перешкоджання виконанню рішення суду, що набрало законної сили.
Місцевий суд на підставі досліджених та оцінених доказів дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, саме у формі перешкоджання виконання рішення суду, що набрало законної сили.
Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_9 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення, вдався до аналізу об`єктивної сторони вчиненого засудженою кримінально-караного діяння, саме у формі невиконання рішення суду, однак погодився з висновками місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та наявність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, вчиненого у формі перешкоджання виконання рішення суду.
Суд наголошує, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, має дві різні форми вчинення: (1) невиконання судового рішення, яке полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання рішення суду, що набрало законної сили, передбачених законом заходів щодо його виконання; (2) перешкоджання виконанню судового рішення, яке передбачає протидію особи реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його реалізації.
Фактично апеляційний суд проаналізував вчинення інкримінованого кримінального правопорушення у формі невиконання судового рішення, однак погодився з тим, що в діях особи є склад перешкоджання його виконанню.
За умови, що засуджена взагалі не визнає факт вчинення нею злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, суду належить детально проаналізувати суть інкримінованих діянь у цьому провадженні і чітко встановити у якій формі засудженою було вчинено відповідне діяння. 
Суд не буде вдаватися до перерахунку випадків, коли діти не прийшли на зустріч із батьком і причини того, що зустріч не відбулася. Це належить повторно зробити суду апеляційної інстанції і за наслідками такого аналізу суд повинен прийти до висновку чи вчинювала ОСОБА_9 дії по перешкоджанню невиконання рішення суду, або чи її поведінка полягала у пасивному невиконанні судового рішення.
Саме детальний аналіз поведінки засудженої із висновком про те, що остання вчинила (дію чи бездіяльність щодо рішення суду) дозволить констатувати факт наявності або відсутності складу кримінального правопорушення у цьому провадженні, наявності або відсутності процесуальних підстав для визнання ОСОБА_9 винуватою у вчиненні інкримінованого їй діяння. 
У зв`язку із вищевказаним суд не аналізує інших доводів касаційної скарги.
Таким чином, колегією суддів встановлено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок апеляційного суду потрібно скасувати з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене у цій постанові та прийняти законне і обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 436 - 438, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу засудженої задовольнити частково.
Вирок Миколаївського апеляційного суду від 01 травня 2025 року щодоОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                     ОСОБА_3