ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/3692/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О. А. - головуючий, Баранець О. М., Студенець В. І.
за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д. А.
та представників:
позивача - не з`явився
відповідача - Рижай А. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва
на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 (суддя - Лиськов М. О.)
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2025 (суддя - Лиськов М. О.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 (головуючий - Буравльов С. І., судді Шапран В. В., Андрієнко В. В.)
у справі № 910/3692/25
за позовом  ОСОБА_1 
до Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва
про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
У зв`язку у зв`язку із запланованим відрядженням судді Мамалуя О. О склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2026.

Короткий зміст позовних вимог
1.  ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва про зобов`язання вчинити дії у корпоративних правовідносинах шляхом надання позивачу копій належним чином засвідчених документів кооперативу.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 як член Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" має право вимагати від відповідача надання інформації про діяльність останнього. Позивач вчиняв дії щодо отримання відповідної інформації, однак не отримавши її, був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених корпоративних прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025, закрито провадження в частині позовних вимог про зобов`язання Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва надати належним чином засвідчені копії кошторису і штатного розпису ГБК "Захисник" за 2021-2024 роки на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України. Позовні вимоги задоволено частково, зобов`язано Гаражно-будівельний кооператив "Захисник" Дарницького району м. Києва вчинити дії шляхом надання ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії наступних документів, а саме:
1) рішень загальних збрів ГБК "Захисник" за період з 08.10.2016 по теперішній час;
2) рішень правління ГБК "Захисник" за період з 08.10.2016 по теперішній час;
3) правил внутрішнього розпорядку ГБК "Захисник", які діють на час розгляду справи;
4) вимог протипожежних заходів безпеки ГБК "Захисник", які діють на час розгляду справи;
5) вимог санітарних заходів безпеки ГБК "Захисник", які діють на час розгляду справи;
6) вимог технічної безпеки ГБК "Захисник", які діють на час розгляду справи;
7) звітів правління та ревізійної комісії за 2021-2024 роки.
4. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025, заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
5. Гаражно-будівельний кооператив "Захисник" Дарницького району м. Києва звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача надати належним чином засвідчені копії рішень правління ГБК "Захисник" за період з 08.10.2016 по теперішній час; правил внутрішнього розпорядку ГБК "Захисник", які діють на час розгляду справи; вимог протипожежних заходів безпеки ГБК "Захисник", які діють на час розгляду справи; вимог санітарних заходів безпеки ГБК "Захисник", які діють на час розгляду справи; вимог технічної безпеки ГБК "Захисник", які діють на час розгляду справи; звітів правління та ревізійної комісії за 2021-2024 роки; скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2025 та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь позивача 1 000 грн витрат на правничу допомогу, а також скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 і ухвалити в оскаржуваній частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
6. У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті спору, при цьому, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 12 Закону України "Про кооперацію" у подібних правовідносинах.
7. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження додаткового рішення місцевого суду і постанови суду апеляційної інстанцій у відповідній частині, скаржник із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Позиція інших учасників справи
8. Позивач подав відзив, у якому заперечив проти доводів скаржника та просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
9.  ОСОБА_1 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 , блок № НОМЕР_2 , що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі "Захисник" Дарницького району за адресою: м. Київ, вул. Поліська, 7, та у відповідності до вимог Закону України "Про кооперацію" є членом Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник".
10. Гаражно-будівельний кооператив "Захисник" Дарницького району м. Києва зареєстрований 10.04.2002 як юридична особа згідно вимог чинного законодавства України за адресою: 02093, м. Київ, вул. Поліська, буд. 7, є невиробничою, некомерційною, неприбутковою кооперативною організацією, створеною на основі інтересів громадян - автовласників м. Києва з метою спільної реалізації своїх потреб організованого зберігання транспортних засобів, шляхом спорудження гаражних боксів.
11. Основними видами діяльності Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" є допоміжне обслуговування наземного транспорту та надання інших індивідуальних послуг.
12. Діяльність Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" регламентовано статутом, керівником Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" є голова правління Паладій Сергій Володимирович.
13. Згідно з пунктами 32, 34 статуту Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" (далі - Статут) член кооперативу зобов`язаний неуклінно виконувати вимоги статуту кооперативу, рішення загальних збрів, правління кооперативу, чинного законодавства України стосовно створення та діяльності кооперативів, виконувати правила внутрішнього розпорядку кооперативу, вимог протипожежних, санітарних та інших заходів технічної безпеки.
14. Відповідно до пункту 65 Статуту вищим органом управління кооперативу є загальні збори.
15. Як передбачено пунктом 98 Статуту, протоколи загальних зборів (зборів уповноважених) членів кооперативу, засідань правління оформлюється та підписується головою та секретарем зборів, завіряються печаткою і зберігаються у справах кооперативу постійно.
16. За пунктом 30 Статуту член кооперативу має право отримувати від голови та членів правління, ревізійної комісії інших керівних осіб інформацію стосовно діяльності кооперативу.
17. У відповідності до пункту 97 Статуту голова правління кооперативу, його заступник несуть перед членами кооперативу персональну відповідальність за законність прийнятих ними рішень.
18. 07.06.2024 ОСОБА_1 направив на адресу Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" запит про отримання інформації, пов`язаної з його членством у кооперативі, в якому просив надати наступні копії документів:
- рішення загальних збрів Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" за період з 08.10.2016 по теперішній час;
- рішення правління Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" за період з 08.10.2016 по теперішній час;
- правила внутрішнього розпорядку Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник", які діють на час звернення;
- вимоги протипожежних заходів безпеки Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник", які діють на час звернення;
- вимоги санітарних заходів безпеки Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник", які діють на час звернення;
- вимоги технічної безпеки Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник", які діють на час звернення.
19. Вказаний запит був отриманий відповідачем 12.06.2024, що підтверджується штрих-кодовим ідентифікатором AT "Укрпошта" № 0407142395544, однак відповіді на запит позивача відповідач не надав.
20. 06.08.2024 позивач вдруге направив на адресу відповідача лист з вимогою про отримання інформації, пов`язаної з його членством у кооперативі, в якому просив надати копії документів:
- рішення загальних збрів Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" за період з 08.10.2016 по теперішній час;
- рішення правління Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" за період з 08.10.2016 по теперішній час;
- правила внутрішнього розпорядку Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник", які діють на час звернення;
- вимоги протипожежних заходів безпеки Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник", які діють на час звернення;
- вимоги санітарних заходів безпеки Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник", які діють на час звернення;
- вимоги технічної безпеки Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник", які діють на час звернення;
- кошторис і штатний розпис Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" за 2021-2024;
- звіти правління та ревізійної комісії за період з 2021 по 2023 роки.
21. Однак відповідач не надав позивачу відповідь на лист про отримання інформації, пов`язаної з членством у кооперативі, витребувану інформацію та витребувані документи не надав.
22. 26.09.2024 позивач знову направив на адресу відповідача лист № 2609 з вимогою про отримання інформації, пов`язаної з членством у кооперативі, в якому просив надати копії документів.
23. Відповіді на вказаний лист відповідач не надав.
24. 26.12.2024 після проведення загальних зборів членів Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" позивач направив на адресу відповідача лист № 2612 з вимогою про отримання інформації, пов`язаної з членством у кооперативі, шляхом вручення вказаної вимоги особисто голові Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Паладію С. В., але останній відмовився отримувати вказану письмову вимогу особисто.
25. 06.03.2025 позивач письмово звернувся до відповідача через запит на електронну пошту Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" на адресу: zahisnic@ukr.net з вимогою про отримання інформації, пов`язаної з членством у кооперативі, але Гаражно-будівельний кооператив "Захисник" отриманий запит не розглянув та витребувану інформацію не надав.
26. 06.03.2025 позивач звернувся із аналогічним запитом до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, яка розглянула запит позивача та перенаправила запит за належністю до Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" для розгляду у порядку, встановленому чинним законодавством.
27. На думку позивача, спір у справі виник у зв`язку з тим, що на виконання вимог п.п.32, 34 Статуту та реалізації прав згідно з п.30 Статуту, у відповідності до вимог ст.12 Закону України "Про кооперацію", він як член Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" неодноразово звертався до відповідача із запитами про надання можливості ознайомитись з документами кооперативу, однак відповідач в порушення норм чинного законодавства та Статуту Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" вказану у запитах інформацію не надав.

Позиція Верховного Суду
28. Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
29. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
30. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
31. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.
32. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
33. Так, касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
34. Отже, у разі оскарження судових рішень на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
35. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).
36. Оцінюючи доводи та мотиви касаційної скарги у контексті наведених скаржником підстав касаційного оскарження, Верховний Суд зазначає таке.
37. Стаття 55 Господарського кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
38. Господарською діяльністю у Господарському кодексі України (далі - ГК України) вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).
39. За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.
40. Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.
41. Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).
42. Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 ГК України).
43. Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.
44. Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".
45. За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо
46. Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України "Про кооперацію").
47. Отже, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту. Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах.
48. За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.
49. Згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.
50. Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 509/577/18.
51. Згідно з частинами першою та другою статті 96-1 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.
52. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.
53. Згідно із частиною шостою цієї норми, корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.
54. Пунктами 1, 5 частини третьої статті 96-1 ЦК України встановлено, що учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом:
- брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом;
- одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом.
55. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.
56. Згідно з пунктом 30 статуту відповідача член кооперативу має право отримувати від голови та членів правління, ревізійної комісії інших керівних осіб інформацію стосовно діяльності кооперативу
57. Як встановлено судами попередніх інстанцій ОСОБА_1 є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 , блок № НОМЕР_2 , що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі "Захисник" Дарницького району за адресою: м. Київ, вул. Поліська, 7, та у відповідності до вимог Закону України "Про кооперацію" є членом ГБК "Захисник" з моменту реєстрації права власності 13.07.2023, що підтверджується витягом № 339745585 від 20.07.2023 і зберігає його до моменту припинення членства з підстав, визначених нормами чинного законодавства та статутом, оскільки у матеріалах справи відсутні докази припинення членства позивача.
58. Суди попередніх інстанцій зазначили, що позивач як член кооперативу у відповідності до статті 12 Закону України "Про кооперацію" та статуту відповідача має право на одержання від органів управління кооперативу відповіді на його запити щодо діяльності цієї юридичної особи, тому неотримання зазначеної інформації позбавляє його належної реалізації корпоративних прав, зокрема, правомочностей на участь в управлінні кооперативом.
59. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами надати інформацію та документи, зокрема, із запитами від 07.06.2024, від 06.08.2024, від 26.09.2024, від 26.12.2024, від 06.03.2025 про надання документів. Однак матеріали справи не містять доказів надання позивачу витребуваних документів, як і не містять даних про те, що у відповідача відсутні такі документи.
60. Відтак, суди дійшли висновку, що внаслідок ненадання відповідачем запитуваної інформації про діяльність юридичної особи, тобто невиконання відповідачем обов`язку з надання члену кооперативу на його вимогу документів, необхідних останньому, зокрема, з реалізації правомочностей на управління, є достатнім доказом порушення корпоративних прав позивача, які підлягають захисту.
61. Верховний Суд, ураховуючи наведене вище нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, через призму встановлених судами обставин справи, зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на законі висновку, що позивач як засновник та член кооперативу у відповідності до приписів статті 12 Закону України "Про кооперацію" та статуту відповідача має право на одержання від органів управління кооперативу інформації про діяльність цієї юридичної особи.
62. Доводи скаржника у наведеній частині фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в оскаржуваній частині. Однак Верховний Суд зауважує, що відповідно до приписів частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
63. Отже, Верховний Суд зазначає про відсутність правових підстав для скасування ухвалених судових рішень з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, адже Судом не встановлено порушення судами попередніх інстанцій норм права під час ухвалення судових рішень у справі.
64. Звідси, наведена скаржником підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України не знайшла свого підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних рішення суду першої інстанції і постанови апеляційного господарського суду.
65. Щодо оскарження додаткового рішення та постанови суду апеляційної інстанції у відповідній частині Верховний Суд зазначає таке.
66. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025, заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва на користь ОСОБА_1 15 000 грн витрат на правничу допомогу.
67. Так, положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
68. Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статті 131-2 Конституції України, статті 16 ГПК України , відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
69. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
70. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
71. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
72. Згідно із статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
73. Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
74. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
75. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).
76. Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку.
77. За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
78. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
79. Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
80. Як встановлено судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, на підтвердження понесених витрат позивачем надано:
- договір № 0106 про надання правової допомоги від 01.06.2024 (далі - Договір), укладений між адвокатом Андрієвським Олегом Львовичем (адвокат) та ОСОБА_1 (клієнт);
- додаткову угоду (Додаток № 1) від 01.06.2024 до Договору № 0106 про надання правової допомоги від 01.06.2024;
- акт-рахунок прийому-передачі правової допомоги від 26.06.2025 на загальну суму 30 000,00 грн.
81. Відповідно до п.п.1.1-1.2.8 Договору адвокат за завданням (дорученням) клієнта зобов`язується надати правову допомогу, визначену в цьому договорі, а клієнт зобов`язується оплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги та усі фактичні витрати, необхідні для виконанням адвокатом своїх зобов`язань за цим договором. Адвокат відповідно до цього договору надає клієнту такі види правової допомоги: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів клієнта, при притягненні його посадових осіб до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги у господарському, цивільному, адміністративному та кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справ в органах досудового слідства, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів у під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, в тому числі, але не виключно, в усіх органах державної влади та управління; в правоохоронних органах України, в тому числі, але не виключно, в органах прокуратури, внутрішніх справ, Національної поліції, Національному антикорупційному бюро України, податкової міліції, Служби безпеки України; в усіх контролюючих та наглядових органах, в тому числі, але не виключно, у зв`язку з проведенням правоохоронними, контролюючими та наглядовими органами перевірок та проведення слідчих дій з участю або присутності клієнта; надання правової допомоги юридичній особі у кримінальному провадженні; надання правової допомоги особі, як власнику майна, на яке в рамках кримінального провадження накладено арешт.
82. Згідно з п.п.2.1, 2.2 Договору за надання правової допомоги, передбаченої цим договором, клієнт зобов`язується оплатити адвокату гонорар та фактичні витрати, необхідні для виконання адвокатом своїх зобов`язань за цим договором. Розмір, порядок обчислення і сплати гонорару та фактичних витрат визначається в додаткових угодах до цього договору та сплачується на підставі акту-рахунку наданих послуг.
83. Як передбачено п.п.3, 4 Додаткової угоди, розмір адвокатського гонорару по справі здійснюється у фіксованій формі оплати роботи адвоката та становить - 20 000,00 грн. Сторони узгодили гонорар успіху адвоката по справі на судовій стадії роботи - 10 000,00 грн при прийнятті судом першої інстанції рішення, яким позовні вимоги позивача будуть повністю або частково задоволені.
84. В акті-рахунку прийому-передачі правової допомоги від 26.06.2025 зазначено такі види наданої адвокатом правничої допомоги клієнту:
- консультування клієнта по захисту прав та представництва інтересів у правовідносинах з Гаражно-будівельним кооперативом "Захисник" Дарницького району м. Києва в частині витребування документів управлінського обліку (постійно);
- складання письмових вимог на адресу Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва про надання копій документів (07.06.2024, 06.08.2024, 26.09.2024, 26.12.2024);
- складання та направлення на адресу Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва адвокатських запитів (12.02.2025, 12.03.2025);
- складання та направлення до суду позовної заяви до Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва про зобов`язання вчинити дії у корпоративних правовідносинах, шляхом надання копій належним чином засічених документів (20.03.2025);
- складання та направлення до суду клопотання про проведення письмового опитування учасника справи № 2003/2 від 20.03.2025 (20.03.2025);
- складання та направлення до суду клопотання про проведення письмового опитування учасника справи № 2003/3 від 20.03.2025 (20.03.2025);
- складання та направлення до суду клопотання про витребування доказів № 2003/4 від 20.03.2025 (20.03.2025);
- складання та направлення до суду клопотання про долучення доказів до справи № 910/3692/25 (30.04.2025);
- складання та направлення до суду відповіді на відзив Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва на позовну заяву ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії у корпоративних правовідносинах, шляхом надання копій належним чином засічених документів (01.05.2025);
- складання та направлення до суду заяви про ухвалення додаткового рішення по справі № 910/3692/25 (в порядку ст.244 ГПК України) (26.06.2025);
- моніторинг справи № 910/3692/25 за позовом ОСОБА_1 до Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва про зобов`язання вчинити дії у корпоративних правовідносинах, шляхом надання копій належним чином засічених документів (постійно).
85. Загальна вартість наданих послуг згідно з актом становить 30 000,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - вартість послуг з правової допомоги та 10 000,00 грн - гонорар успіху адвоката у справі № 910/3692/25.
86. Так, Верховний Суд наголошує, що надані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
87. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справі "Єчюс проти Литви").
88. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
89. Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п.33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
90. За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
91. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
92. Водночас, за приписами частини шостої статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
93. Вирішуючи питання наявності підстав для задоволення вказаної заяви позивача, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зауважив, що в акті-рахунку прийому-передачі правової допомоги від 26.06.2025 зазначений такий вид правової допомоги, як моніторинг справи № 910/3692/25 за позовом ОСОБА_1 до Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва про зобов`язання вчинити дії у корпоративних правовідносинах, шляхом надання копій належним чином засічених документів (постійно), що не є видом адвокатської діяльності в розумінні ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Також в акті-рахунку вказано, що адвокатом була надана послуга щодо складання та направлення до суду заяви про ухвалення додаткового рішення по справі № 910/3692/25 (в порядку ст.244 ГПК України) (26.06.2025).
94. При цьому, суди зазначили, що відповідно до положень ч.8 ст.129 ГПК України заява про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Тобто, це витрати, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги і не відносяться до витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи.
95. Відтак, за висновками судів, послуги адвоката щодо моніторингу справи № 910/3692/25 за позовом ОСОБА_1 до Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва про зобов`язання вчинити дії у корпоративних правовідносинах, шляхом надання копій належним чином засвідчених документів (постійно), а також складання та направлення до суду заяви про ухвалення додаткового рішення по справі № 910/3692/25 (в порядку ст.244 ГПК України) (26.06.2025) не підлягають відшкодуванню.
96. Враховуючи час на підготовку матеріалів до судового слухання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд першої інстанцій, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача вартості витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у загальному розмірі 15000,00 грн.
97. Разом з цим, стосовно доводів відповідача про те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суди зазначили, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
98. Однак, за висновками судів, належних доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката у справі, відповідач не надав, а тому останнім не доведено неспівмірності розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності даної справи. При цьому, самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.
99. Верховний Суд зазначає, що аналіз висновків, зроблених в оскаржуваному додатковому рішенні, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у наведеній скаржником справі № 755/9215/15-ц, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами у справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення.
100. Так, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування певної норми права може бути підставою для перегляду судових рішень відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України не в будь-якому випадку, а тоді, коли саме неврахування такого правового висновку щодо застосування конкретної норми права призвело до помилкового висновку, що прямо або опосередковано впливає на ухвалене рішення по суті.
101. Однак у зазначеній скаржником постанові Великої Палати Верховного Суду у співвідношенні з оскаржуваним судовим рішенням не міститься протилежного правового висновку щодо застосування положень статей 126, 129 ГПК України, а лише наголошується на необхідності суду при вирішенні питання виходити з критерію реальності, пропорційності, обґрунтованості та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, розумності їх розміру, а також про право суду не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу в разі доведення неспівмірності витрат стороною, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката.
102. Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.
103. З матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, керуючись зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов правомірного висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
104. Верховний Суд при касаційному перегляді додаткового рішення суду першої інстанції, не виявив у діях суду порушень приписів статей 126, 129 ГПК України, неправильного застосування норм матеріального права або інших порушень норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судом незаконного рішення.
105. З огляду на те, що аналіз висновків, зроблених у оскаржуваному додатковому рішенні та постанові суду апеляційної інстанції у цій частині не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість наведеної скаржником підстави касаційного оскарження додаткового рішення суду першої інстанції і постанови апеляційного господарського суду у відповідній частині, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.
106. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку останнього свідчить про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права.
107. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
108. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.
109. За таких обставин, перевіривши застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
110. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
111. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
112. Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів першої і апеляційної інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.
113. За таких обставин, доводи касаційної скарги, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення, додаткове рішення і постанова - без змін.

Розподіл судових витрат
114. Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд касаційної скарги на підставі статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 у справі № 910/3692/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді О. М. Баранець

В. І. Студенець