ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/11981/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Щербака А.А., Малиш Н.І., 
за участю секретаря судового засідання Бурової А.Ю. 
за участю:
представника відповідача: Васечко Н.Я. 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Львівської митниці 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2025, (суддя суду першої інстанції Маковська О.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/11918/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХІМПОРТ МАРКЕТ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 
УСТАНОВИВ:
25.04.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХІМПОРТ МАРКЕТ» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці №UA209000/2025/000128/2 від 18.04.2025 про коригування митної вартості товарів за ВМД 25UA209190009648U3.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до митного органу були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за основним методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту від 26.12.2024 №TRI-2612. Однак, 18.04.2025 відповідачем відмовлено у митному оформленні товару та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № №UA209000/2025/000128/2. При цьому, позивач зазначає, що в рішенні про коригування митної вартості товарів відсутнє належне обґрунтування того, що документи подані для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування додаткових документів без зазначення обставин, що ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості. Вказані обставини стали ідставою для звернення до суду з даним позовом. 
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 11.08.2025 задовольнив позовні вимоги ТОВ «ТЕХІМПОРТ МАРКЕТ». Визнав протиправним та скасував рішення Львівської митниці №UA209000/2025/000128/2 від 18.04.2025 р. про коригування митної вартості товарів за ВМД ВМД 25UA209190009648U3.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Львівська митниця подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ТЕХІМПОРТ Маркет».
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за результатами опрацювання поданих декларантом до митного оформлення документів поданих разом з митною декларацією встановлено, що поставка товару здійснюється на підставі наявного в базі митниці Контракту купівлі-продажу №TRI-2612 від 26.12.2024, укладеного між ТОВ "ТЕХІМПОРТ МАРКЕТ" та Компанією "Triangle Tyre Co., LTD". Відповідно до графи 44 ЕМД від 15.04.2025 №252091900096483 Контракт ЗЕД визначено декларантом під кодом 4104, який згідно з Класифікатором документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 “Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій”, є зовнішньоекономічним контрактом купівлі-продажу, стороною якого є виробник товару. Однак заявлені відомості про виробника товару TRIANGLE TYRE CO. LTD та торгівельну марку Triangle не підтверджуються товарно-супровідними документами. Зазначене може свідчити про недостовірність декларування таких відомостей. Відповідно до п.1. Контракту ЗЕД, Продавець продасть, а Покупець купить на умовах FOB Ringdao, Китай (відповідно до Інкотермс 2010) шини вантажні, що надалі іменуються “Товар”, в асортименті та кількостях, зазначених у відповідних специфікаціях, які є невід?ємною частиною цього Контракту. Подана до митного оформлення Специфікація №1 від 13.01.2025, видана на суму 546 790,30 дол.США, передбачає 100% передоплату. Специфікація №4 від 03.02.2025 до Інвойсу №12242006196-1, видана на суму 30 367,70 дол.США, також передбачає 100% передоплату (сума даної поставки). Відповідно до п.3 Контракту ЗЕД, орієнтовна сума контракту становить 15 000 000 дол.США. При цьому, платіжна інструкція в іноземній валюті №11 від 23.01.2025 видана на суму 360 000 дол.США, а в графі 70 “Призначення платежу” містить посилання на Специфікацію №1 від 13.01.2025. Відтак, вказане ставить під сумнів приналежність платіжного документу до конкретної поставки партії товару. На платіжній інструкції в іноземній валюті №11 від 23.01.2025, поданій до митного оформлення, такий реквізит відсутній, що не дозволяє його розглядати як належний документ для підтвердження митної вартості. Зазначене вище не дає можливості ідентифікувати оплату за оцінювані товари, а отже, - декларантом документально не підтверджено відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за оцінюваний товар. Окрім цього, як зазначалось вище, Специфікація №1 видана на суму 546 790,30 дол.США та передбачає 100% передоплату. В той час, платіжна інструкція в іноземній валюті №11 від 23.01.2025 видана на суму 360 000 дол. США. Відповідно до п.7 Контракту ЗЕД, у разі несвоєчасного платежу Продавець має право стягнути з Покупця неустойку за прострочення платежу в розмірі 0,1 % за кожний календарних тиждень від простроченої суми, але не більше ніж 5% від простроченої суми. Як вбачається, платіжна інструкція в іноземній валюті №11 від 23.01.2025 - це єдиний платіжний документ, який був поданий до митного оформлення. При цьому, неустойка або інше фінансове зобов?язання, у відповідності до Контракту ЗЕД, не було додано до митної вартості. Зазначене вище, у своїй сукупності, не дає можливості перевірити числові значення товару, що постачається. Як вже зазначалось вище, специфікація є невід?ємною частиною Контракту ЗЕД. При цьому, подана Специфікація №4 від 03.02.2025 підписана тільки стороною продавця. Отже, відповідно до п. 1.2 Контракту ЗЕД наявна в Специфікації цінова інформація про товар не може розглядатись як дійсна. Як випливає з положень 2.1.8 та 2.2.8 Договору №X191124-120 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 19.11.2024, таким Договором передбачена наявність Заявки Замовника. Проте, такий документ до митного оформлення наданий не був. Окрім цього, як вбачається із інформаційної системи “searates”, товар вибув з порту QINGDAO - 31.01.2025. При цьому, єдиними документами, що стосуються морського перевезення відповідної партії є рахунок на оплату №1323 від 09.04.2025 та довідка про транспортні витрати №09.04/25-14 від 09.04.2025. Звертає увагу, що незрозумілим є той факт, який документ конкретизував умови надання транспортно-експедиторських послуг в проміжку двох місяців, оскільки зазначені вище документи видані постфактум надання відповідних послуг. Відповідач зазначає, що Договір ТЕО не конкретизував такі послуги. Натомість, в такому зазначено лише базові умови, що притаманні для такого роду документів. Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №599 “Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення”, для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури. Ненадання декларантом до митного оформлення акту виконаних робіт, визначеного п.2.2.12 Договору №X191124-120 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 19.11.2024, не дає можливості упевнитись у повноті та вартості всіх наданих послуг. Також, відповідач вказує, що застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД №25UA2040600027593 від розмір партії товару та комерційні рівні не здійснювалося. 07.04.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (шини..) становить 3,349519 дол. США/кг. Коригування на умови поставки, розмір партії товару та комерційні рівні не здійснювались. Таким чином, спірне рішення є аргументованим, відповідає та засноване на вимогах законодавства України з питань митної справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/000128/2 від 18.04.2025 р., що є підставою для відмови у задоволенні позову повністю.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також доводи відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.12.2024 між Тiangle Tyre Co., Ltd, Китай, (продавець) та ТОВ "ТЕХІМПОРТ МАРКЕТ", Україна, (покупець) укладено зовнішньоекономічний контракту №TRI-2612 відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує на умовах FOB Qingdao, Китай (відповідно до Інкотермс 2010) шини вантажні, що надалі іменуються товар, в асортименті та кількостях, зазначених у відповідних специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього контракту.
Кількість товару погоджується сторонами та зазначається у відповідних специфікаціях до цього Контракту (п.2 контракту).
Ціна на товар встановлена в доларах США за 1 штуку, узгоджується сторонами на кожну партію поставки, що вказується у відповідних специфікаціях до цього контракту. Орієнтовна сума контракту становить 15 млн.дол.США. Сума контракту може бути змінена додатковими угодами до цього контракту (п.3 контракту).
Відповідно до п.4 контракту умови поставки узгоджуються специфікаціями на кожну партію окремо, відповідно до Інкотермс 2010. Міжнародні правила тлумачення торговельних термінів Інкотермс 2010 мають обов`язковий характер для сторін у межах цього контракту.
Товар має бути поставлений не пізніше 180 днів з моменту підписання специфікації, якщо інше не зазначено у специфікації (п.6 контракту).
Згідно із п.7. контракту платіж за товар, проданий за цим контрактом, здійснюється в доларах США на рахунок продавця, вказаний у п.14 цього контракту. Умови оплати узгоджуються сторонами на кожну партію окремо, що вказується у відповідних специфікаціях до цього Контракту. У разі несвоєчасного платежу продавець має право стягнути з покупця неустойку за прострочення платежу у розмірі 0,1% за кожен календарний тиждень від простроченої суми, але не більше 5% від простроченої суми.
На відвантажений товар продавець надає покупцю в електронному форматі такі документи: комерційний інвойс; пакувальний аркуш; коносамент (п.8 контракту).
Відповідно до вищевказаного контракту №TRI-2612 від 26.12.2024 та укладених до нього Специфікацій № 1 від 13.01.2025 на суму 546790,30 доларів США, інвойсу №12242006196-1 від 03.02.2025р. на суму 245230,30 доларів США, специфікацією № 4 до інвойсу №12242006196-1 від 03.02.2025р. на митну територію України завезений товар - шини загальною кількістю 48 шт. на загальну суму 30 367,70 доларів США (далі - Товар).
15.04.2025 позивач надав відповідачу декларацію 25UA209190009648U3, в якій самостійно, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, визначив митну вартість товарів - 1452390,70 грн.
15.04.2025 декларантом отримано повідомлення митниці (ідентифікатор повідомлення f5fa6a0b-541-4ef5-bedc-5f027e354cd7) відповідно до якого позивачу слід було надати за наявності додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. А в разі їх відсутності: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
У відповідь на дане повідомлення позивачем надано відповідь за вих. №15/04-2025-3 від 15.04.2025. Позивач просив завершити митне оформлення товарів на підставі ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.
Відповідачем прийнято Рішення №UA209000/2025/000128/2 від 18.04.2025 про коригування митної вартості товарів за ВМД 25UA209190009648U3.
Через незгоду позивача з оскаржуваним рішенням відповідача 18.04.2025 подано митну декларацію 25UA2091900099997 з відкоригованою (збільшеною) митною вартістю товару, в результаті чого позивач сплатив збільшений розмір ввізного мита - на 23801,45 грн. та відповідно ПДВ - на 52363,18 грн. Всього на 76164,63 грн. (графа 47 митної декларації).
Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано до митного органу всі необхідні документи на підтвердження митної вартості товару, тому у відповідача не було підстав для коригування митної вартості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.
За приписами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Як передбачено ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч. 4 ст. 53 Митного кодексу).
Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України, основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказана правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 26.06.2018 року (справа № 814/1996/15), від 19.06.2018 року (справа № 826/6346/16), що враховується судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.
Так, в графі 33 наведено такі підстави прийняття спірного рішення про коригування митної вартості:
1) Відповідно до графи 44 ЕМД від 28.04.2025 №25UA209190010598U8 Контракт визначено декларантом під кодом 4104, який згідно з Класифікатором документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 “Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій”, є зовнішньоекономічним контрактом купівлі-продажу, стороною якого є виробник товару. Однак заявлені відомості про виробника товару TRIANGLE TYRE CO., LTD та торгівельну марку Triangle не підтверджуються товарно-супровідними документами. 
2) Відповідно до п.1. Контракту ЗЕД, Продавець продасть, а Покупець купить на умовах FOB Ringdao, Китай (відповідно до Інкотермс 2010) шини вантажні, що надалі іменуються “Товар”, в асортименті та кількостях, зазначених у відповідних специфікаціях, які є невід?ємною частиною цього Контракту. Подана до митного оформлення Специфікація №1 від 13.01.2025, видана на суму 546 790,30 дол.США, передбачає 100% передоплату. Специфікація №4 від 03.02.2025 до Інвойсу №12242006196-1, видана на суму 30 367,70 дол.США, також передбачає 100% передоплату (сума даної поставки). Відповідно до п.3 Контракту ЗЕД, орієнтовна сума контракту становить 15 000 000 дол.США. При цьому, платіжна інструкція в іноземній валюті №11 від 23.01.2025 видана на суму 360 000 дол.США, а в графі 70 “Призначення платежу” містить посилання на Специфікацію №1 від 13.01.2025. Відтак, вказане ставить під сумнів приналежність платіжного документу до конкретної поставки партії товару. 
3) На платіжній інструкції в іноземній валюті №11 від 23.01.2025, поданій до митного оформлення, такий реквізит відсутній, що не дозволяє його розглядати як належний документ для підтвердження митної вартості. Зазначене вище не дає можливості ідентифікувати оплату за оцінювані товари, а отже, - декларантом документально не підтверджено відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за оцінюваний товар.
4) Специфікація №4 від 03.02.2025 підписана тільки стороною продавця. Отже, відповідно до п. 1.2 Контракту ЗЕД наявна в Специфікації цінова інформація про товар не може розглядатись як дійсна.
5) Як випливає з положень 2.1.8 та 2.2.8 Договору №X191124-120 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 19.11.2024, таким Договором передбачена наявність Заявки Замовника. Проте, такий документ до митного оформлення наданий не був. Окрім цього, як вбачається із інформаційної системи “searates”, товар вибув з порту QINGDAO - 31.01.2025. При цьому, єдиними документами, що стосуються морського перевезення відповідної партії є рахунок на оплату №1323 від 09.04.2025 та довідка про транспортні витрати №09.04/25-14 від 09.04.2025. Звертаємо увагу, що незрозумілим є той факт, який документ конкретизував умови надання транспортно-експедиторських послуг в проміжку двох місяців, оскільки зазначені вище документи видані постфактум надання відповідних послуг. Звертаємо увагу, що Договір ТЕО не конкретизував такі послуги. Натомість, в такому зазначено лише базові умови, що притаманні для такого роду документів.
Однак, згідно із положеннями ст.6 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
За приписами ч.1 ст.6 ГК України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Положеннями ст.ст.179, 189, 190 ГК України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Умовами зовнішньоекономічного контракту 26.12.2024 року № TRI-2612 сторони погодили ціну за товар, яка визначена в інвойсі, дійшли згоди щодо всіх істотних умов поставки та виконали умови договору.
При цьому, відомості про виробника та торгівельну марку товару, відсутні серед переліку документів, передбачених ч.2 ст.53 МК України, які підтверджують митну вартість товарів.
Згідно із ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
За вказаних обставин, суд прешої інстанції правильно вказав, що наведена відповідачем підстава, жодним чином не перешкоджає митному органу перевірити митну вартість імпортованого товару на підставі наданих позивачем документів. 
Крім того, відповідачем жодним чином не обґрунтовано доводи про вплив відсутності відомостей щодо безпосереднього виробника та торгівельної марки товару на вартість оцінюваного товару.
Стосовно твердження відповідача відносно умов оплати та документального підтвердження числового значення, колегія суддів зазначає таке.
Позивач пояснює, що враховуючи специфіку взаємовідносин між ТОВ “ТЕХІМПОРТ МАРКЕТ” як покупцем і TRIANGLE TYRE CO. LTD як виробником і продавцем шин, враховуючи особливості логістики шин, вже тривалий час напрацювалися умови за якими поставка, тобто формування партії товару яка завантажується виключно в контейнери призначені для морського перевезення, відбувається із групи замовлень, що оформлюються сторонами контракту відповідними специфікаціями. А враховуючи виробничий процес, відвантаження із заводу шин не можливе у чіткій відповідності до специфікації, так як у виробника є питання по складам, наявності та логістиці. Вже по факту готовності замовленого товару формується інвойс, товарні позиції в якому були передбачені в різних специфікаціях, тож і при оплаті в призначенні платежу може зазначатися декілька специфікацій. Відповідач має у розпорядженні відомості щодо усіх поставок, які здійснює позивач, однак доказів на підтвердження свого припущення не надав.
Суд звертає увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 30.11.2018 №815/4044/15.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.04.2018 №804/4680/16.
Отже, визначений порядок розрахунків, а також обставини здійснення таких розрахунків не характеризують митну вартість, оскільки така підтверджується відомостями про вартість товару, а не про порядок сплати такої вартості.
Відповідно, незалежно від того чи належним чином сторони розрахувалися між собою, ця обставина не змінює визначену вартість поставки та, відповідно, фактурну митну вартість товару, яка підтверджується в першу чергу контрактом, рахунком на оплату та платіжним документом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 у справі №809/278/17, від 24.10.2019 у справі №815/7158/15.
Таким чином, доводи відповідача у вказаній частині є необгрнутованими.
Стосовно твердження відповідача відносно пункту п.14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 р. №216, платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити, серед інших, такий обов`язковий реквізит як підпис власноручний / електронний відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації. На платіжній інструкції в іноземній валюті №11 від 23.01.2025, поданій до митного оформлення, такий реквізит відсутній, що не дозволяє його розглядати як належний документ для підтвердження митної вартості, слід зазначити наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону України “Про валюту та валютні операції” переказ валютних цінностей, транскордонний переказ валютних цінностей здійснюється виключно через уповноважені установи, а порядок проведення переказу валютних цінностей визначається Національним банком України.
В свою чергу, згідно із п.33 Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 2 від 02.01.2019 року користувачі платіжних послуг (далі - користувачі) для здійснення платіжних операцій з переказу іноземної валюти надають платіжну інструкцію в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 року № 216, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.10.2008 року за № 910/15601.
Пункти 6 та 7 Положення №216 передбачають, що ініціатор має право оформити платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах в електронній або паперовій формі. Форма та порядок надання платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах визначаються умовами договору про надання платіжних послуг між користувачем і надавачем платіжної послуги. Надавач платіжних послуг здійснює обслуговування користувачів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх документів з питань здійснення безготівкових розрахунків.
З наведених норм слідує, що під платіжною інструкцією законодавець розуміє документ, складений у формі встановленої банком надавачем фінансових послуг (наприклад платіжне доручення та ін.) на підставі вимог, встановлених законодавством, яким клієнт надає банку інструкцію щодо розміру коштів, дати переказу та адресату перерахування коштів. Таким чином, прийнятий до виконання та виконаний банком платіжний документ, виданий відповідно до внутрішніх документів банківської установи, є належним та допустимим доказом оплати за товар.
Стосовно доводів відповідача, що подана специфікація №4 від 03.02.2025 у підписана тільки стороною продавця. Отже, відповідно до п.1, 2 контракту наявна в специфікації цінова інформація про товар не може розглядатись як дійсна, суд вказує на таке.
Виконання чи не виконання умов зовнішньоекономічного договору виходить з договірних правовідносин між позивачем, як покупцем та продавцем. В свою чергу Львівська митниця не є тим органом на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 815/137/17.
Щодо зауважень відповідача до транспортної складової, суд зазначає таке.
Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст.3 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Отже, документами на підтвердження витрат на транспортування можуть бути не лише транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження транспортних витрат, як складової митної вартості, до митного оформлення були надані такі документи: договір на транспортно-експедиторське обслуговування № Х191124-120 від 19.11.2024 з ТОВ “ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС”, рахунок № 1322 від 09.04.2025 року, довідка про вартість наданих послуг № 09.04/25-12 від 09.04.2025. 
Відповідно до довідки про вартість наданих послуг № 09.04/25-12 від 09.04.2025 були надані послуги: Морський Фрахт за межами митної території України: Циндао, Китай - Гданськ, Польща для ТОВ “ТЕХІМПОРТ МАРКЕТ”, м.Дніпро 1*40НС контейнер №MRSU4508824 складає 131 410,94 грн. без ПДВ; Навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України (Гданськ, Польща) - 12 578,66 грн. без ПДВ; Оформлення ВМД (за межами митної території України) - 6 176,10 грн. без ПДВ; Організація локального обслуговування контейнеру в порту вивантаження Гданськ, Польща - 2 058,70 грн. без ПДВ; Експедиторська винагорода (на території України) - 2 058,70 грн, включаючи ПДВ 20%; Міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України: Гданськ, Польща - п.п. Краківець, Україна - 45 515,66 грн. без ПДВ; Міжнародне автоперевезення по території України: п.п. Краківець, Україна - Підгороднє, Україна - 65 654,14 грн. без ПДВ; Транспортно-експедиційне обслуговування на території України - 6 176,10 грн, включаючи ПДВ 20%. Усього 271 629,00 грн.
Суд вважає безпідставним не врахування під час митного оформлення вказаних рахунку та довідки про вартість перевезення.
МК України не визначено вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Відповідні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі №803/916/17, від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, від 07.05.2020 у справі №400/2922/18.
Із долучених позивачем до митної декларації документів не вбачається, що вони містили розбіжності щодо числових складових митної вартості товарів, а надають можливість ідентифікувати найменування, кількість, вартість, порядок та факт поставки товару, а дані, вказані в зазначених документах, кореспондуються між собою.
Стосовно тверджень відповідача відносно митної декларації країни відправлення, суд зазначає про таке.
Встановлені обставини справи свідчать, що копія митної декларації країни відправлення передбачена як додатковий документ, що надається (за його наявності) на запит митниці, якщо надані документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Враховуючі надані до митного оформлення документи, що підтверджують вартість товару, яка підлягає сплаті, в зауваженні митницею не зазначено у зв`язку з якими розбіжностями в документах, що впливають на правильність визначення митної вартості, висувається вимога про надання копії митної декларації країни відправлення.
Верховний Суд, в постанові від 19.03.2019 у справі №810/4116/17 висловив наступну правову позицію щодо ненадання декларації країни відправлення: “Крім того, ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару”.
За наведених обставин, зазначені доводи відповідача є також безпідставними.
Щодо твердження відповідача, що в наданій до митного оформлення CMR, в графі 22 “підпис та штамп відправника” не проставлено жодних відміток відправника товару, тобто, відсутні підпис та печатка такої особи.
Відповідно до ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) вантажна накладна містить такі дані: а) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; с) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; е) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; д) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; і) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.
У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: а) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; с) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; е) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; д) перелік документів, переданих перевізнику.
Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.
Згідно із ч.1 ст.5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.
Отже, відповідно до наведених вище положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ані відправник, ані перевізник не мають обов`язку проставляти на вантажній накладній (CMR) свої підписи або штампи.
Таким чином, відправником та перевізником товару не було порушено правил заповнення вантажної накладної (CMR).
При цьому, факт проставлення або не проставлення підпису та/або штампу відправника та перевізника товару чи не заповнення графи 22 жодним чином не впливає на визначення митної вартості такого товару.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що наведені відповідачем підстави, жодним чином не перешкоджають митному органу перевірити митну вартість імпортованого товару на підставі наданих позивачем документів.
В той же час, відповідачем суду не надано жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Крім того, суд першої інстанції правильно вказав, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 року у справі № 818/1186/17 зазначено, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року у справі №809/1174/17 у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17.
З огляду на вищезазначене, зауваження митного органу до наданих на підтвердження заявленої митної вартості товарів документів, що викладені у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, суд вважає необґрунтованими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для витребування додаткових документів у декларанта та для коригування заявленої ним митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ТЕХІМПОРТ МАРКЕТ» про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Львівської митниці – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 в адміністративній справі № 160/11981/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Постанова в повному обсязі складена 20.01.2026.

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.А. Щербак 

суддя Н.І. Малиш