РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/9666/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 
до	Військової частини НОМЕР_1 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду через систему “Електронний суд ” надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" включивши до розрахунку вислугу років з 10.11.1986 по 14.04.1993;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ", а саме за 28 повних календарних років служби, включивши до розрахунку вислугу років з 10.11.1986 по 14.04.1993, з урахуванням фактично виплачених сум.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що станом на день подання позову грошові кошти не виплачено в повному обсязі, що підтверджується довідкою-розрахунком одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби від 14.10.2024 №1555. Так одноразова грошова допомога при звільненні розрахована за 19 повних років календарної служби у Збройних Силах України. Проте, календарна вислуга років позивача у Збройних Силах, станом на дату звільнення, становить 28 років 06 місяців 22 дні, що підтверджується розрахунком №150 від 02.03.2023. Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 №1344/8108 від 27.05.2025 зазначено що отримано відповідь на запит від Військово частини НОМЕР_1 згідно з якою період служби з 10.11.1986 по 14.04.1993 не було включено до розрахунку вислуги років, оскільки в матеріалах справи відсутня інформація про виплату або невиплату одноразової грошової винагороди. Зокрема, в наказі командира вч НОМЕР_2 про виключення позивача зі списків особового складу немає відповідних відомостей. Позивач вказує, що на момент звільнення 14.04.1993 він не мав вислуги 10 років, ані календарної ані загальної, а тому не набув право на виплату грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення. Позивач зазначає, що жодних доказів того, що він набув і реалізував в 1993 році право на одноразову грошову допомогу при звільненні немає, а тому відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті станом на день звільнення 07.09.2022 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " з урахуванням періоду служби з 10.11.1986 по 14.04.1993. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями для розгляду адміністративної справи №460/9666/25 визначеного головуючу суддю С.М. Дуляницьку.
Ухвалою суду від 11.06.2025 поновлено позивачу строк звернення до суду; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено строк на подання відзиву.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву. На обґрунтування заперечення відповідач зазначає, що оскільки станом на 1993 рік діяли інші законодавчі норми, відтак, ствердження того, що на момент звільнення 14.04.1993 позивач не набув право на виплату грошової допомоги є таким, що не відповідає дійсності. При цьому, жодних інших підтверджень окрім посилання на Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам № 260 позивачем не зазначається. Окрім того, відповідач зазначає, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент звільнення позивача 14.04.1993 з прикордонних військ Туркменістану. Пунктом 7 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги , установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відтак, одноразова грошова допомога була виплачена позивачу в повному обсязі відповідно до норм чинного законодавства України. При цьому, слід зазначити, що одноразова грошова винагорода за три роки служби була нарахована у сумі 22848,75 грн. та зарахована на картковий рахунок позивача 14.09.2022. Окрім того, після подання позивачем додаткових документів, що підтверджують інші періоди військової служби — зокрема з 19.07.1993 по 02.08.2012, — була проведена доплата одноразової грошової винагороди за 19 календарних років служби. Відповідно до грошового атестату №424 від 17.04.2025 та відомості розподілу виплат від 25.10.2024 сума доплати склала 144708,75 грн. та була зарахована на картковий рахунок 25.10.2024. При цьому отримання відповідних виплат підтверджується позивачем у поданому ним позові. Відтак, військовою частиною НОМЕР_1 була нарахована та виплачена позивачу одноразова грошова допомога у відповідності до Порядку 260, а тому протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 відсутня. На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою від 09.01.2026 задоволено заяву судді Дуляницької С.М. про самовідвід у справі №460/9666/25. Адміністративну справу №460/9666/25 передано до Відділу документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду для визначення складу суду згідно з частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №460/9666/25 визначено головуючим суддею Греська О.Р.
Ухвалою від 12.01.2026 прийнято до провадження адміністративну справу №460/9666/25 та повторно розпочато розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 та є учасником бойових дій відповідно до посвідчення від 06.05.2021 серії НОМЕР_4 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.09.2022 №229, позивача з 07.09.2022 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Листом від 27.05.2025 №1344/8108 відповідач, у відповідь на звернення позивача, повідомила, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.09.2022 №229 позивачу була призначена одноразова грошова винагорода у разі звільнення з військової служби за три календарні роки служби. Для визначення розміру цієї виплати було враховано період служби з 02.08.2019 по 07.09.2022, тобто з дати останнього зарахування на військову службу. Періоди попередньої служби до уваги не бралися через відсутність підтверджуючих документів на момент виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини. Відповідно до грошового атестату №596 від 22.05.2025, одноразова грошова винагорода за три роки служби була нарахована у сумі 22848,75 грн. та зарахована на картковий рахунок позивача разом з виплатами при звільненні (виключенні зі списків особового складу) з військової частини НОМЕР_1 .
Відповідач повідомив, що після подання позивачем додаткових документів, що підтверджують інші періоди військової служби - зокрема з 19.07.1993 по 02.08.2012, - була проведена доплата одноразової грошової винагороди за 19 календарних років служби. Відповідно до грошового атестату №596 від 22.05.2025 та відомості розподілу виплат від 25.10.2024 сума доплати склала 144708,75 грн. та була зарахована на картковий рахунок 25.10.2024.
Крім того, відповідач вказав, що період служби з 10.11.1986 по 14.04.1993 не був включений до розрахунку вислуги років, оскільки в матеріалах особової справи відсутня інформація про виплату або невиплату одноразової грошової винагороди. Зокрема, в наказі командира військової частини НОМЕР_2 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу немає відповідних відомостей.
Вважаючи протиправним не включення до розрахунку одноразової грошової винагороди періоду з 10.11.1986 по 14.04.1993 позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.
За приписами частин першої - третьої статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Згідно зі статтею 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (пункт 1).
Відповідно до пункту другого статті 15 Закону №2011-XI військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби, зокрема, за станом здоров`я (підпункт 1 пункту 2).
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок №260).
Пунктом 1 розділу XXXII Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до пункту 7 розділу XXXII Порядку №260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Предметом розгляду цього спору є обставини наявності підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення з врахуванням вислуги років за час попереднього проходження служби за період з 10.11.1986 по 14.04.1993.
З аналізу статті 15 Закону №2011-XII та пункту 7 розділу XXXII Порядку №260 випливає, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
Водночас вказаними нормами встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як-то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
Отже, для визначення періоду за який виплачується грошова допомога визначальною є обставина набуття чи не набуття особою права на отримання відповідної допомоги під час проходження служби у попередніх періодах.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в прикордонних військах Туркменістану та наказом командира військової частини НОМЕР_2 його звільнено з військової служби з 14.04.1993. Вказана обставина сторонами не заперечується.
Пунктом 8 розділу XXXII Порядку №260 передбачено, що для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами) (далі – Постанова №393; у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 10 Постанови №393 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення. 
Так, пунктом 1 Постанови №393 передбачено, що до вислуги років зараховується:
- дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ; 
- військова служба у Збройних Силах, органах безпеки держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та інших військових формуваннях, створених законодавчими органами цих держав, Об`єднаних Збройних Силах Співдружності Незалежних Держав. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких військовослужбовці проходили службу, якщо інше не встановлено відповідними міжнародними угодами.
Суд зазначає, що відповідно до статей 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.
Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.
Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
Законом України від 07.06.2001 №2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992.
Відповідно до статті 1 цього Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в збройні сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Так, зазначеними міждержавними Угодами не встановлено порядку отримання та виплати одноразової грошової допомоги, проте вказаними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї Держави Співдружності, на якій він проживає.
Суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України від 27.11.2023 №789/2023 Україна вийшла з Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, учиненої 14.02.1992 в м. Мінську.
Поряд з цим, на час проходження позивачем військової служби в Туркменістані вказана міжнародна угода була чинною. Тому її положення підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
За змістом пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI (у редакції, чинній на момент звільнення позивача у 1993 році з військової служби) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової служби виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.
Пунктом 10 Постанови №393 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача у 1993 році з військової служби) було передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення. 
Особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим зі служби за дискредитацію, або у зв`язку із засудженням за вчинення злочину (в тому числі у зв`язку із засудженням умовно), грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується. Не підлягає виплаті грошова допомога також особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, звільненим з військової служби у зв`язку з переведенням на службу в органи внутрішніх справ або зарахованим з цих органів на військову службу.
Таким чином, при попередньому звільненні зі служби позивач набув право на грошову допомогу, яке передбачене пунктом 10 Постанови №393 та статтею 15 Закону №2011-XII, оскільки на час його звільнення у 1993 році законодавство передбачало виплату військовослужбовцям грошової допомоги при звільненні.
За наведених обставин, враховуючи зазначені норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України та ту обставину, що позивач повторно звільнений зі служби, суд вважає, що позивачу належить виплатити одноразову грошову допомогу за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, тобто без урахування періоду з 10.11.1986 по 14.04.1993.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.10.2021 у справі №808/2314/17.
Підсумовуючи вище наведене суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при повторному звільненні за 19 календарних років, тобто без врахування періоду попередньої служби з 10.11.1986 по 14.04.1993, відтак у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 ) 
Повний текст рішення складений 28.01.2026.

Суддя       Олег ГРЕСЬКО