П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 990/217/25
провадження № 11-311заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Уркевича В. Ю.
судді-доповідача Губської О. А.
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Ємця А. А., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Шевцової Н. В.
за участю:
секретаря судового засідання - Олеярника М. І.
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Леошка Д.Д.
розглянула у судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 7 липня 2025 року у справі № 990/217/25 (судді Юрченко В. П., Бившева Л. І.,  Гончарова І. А.,  Олендер І. Я.,  Ханова Р. Ф.) за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог
1.      ОСОБА_1 (далі також - позивач, скаржник)  звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, Комісія, відповідач), у якому просив:
-                       визнати протиправним та скасувати рішення екзаменаційної комісії ВККС України від 14 квітня 2025 року про оцінювання практичного завдання кандидата на посаду судді апеляційного суду ОСОБА_1 у зв`язку з його необґрунтованістю;
-                       зобов`язати ВККС України повторно оцінити виконання ОСОБА_1 практичного завдання у конкурсі на посаду судді апеляційного суду з дотриманням приписів Методичних вказівок з оцінювання практичного завдання з кримінальної спеціалізації, виконаного кандидатами на посади суддів апеляційних судів під час кваліфікаційного іспиту, затвердженими рішенням ВККС від 17 липня 2024 року № 228/зп-24 (далі - Методичні вказівки № 228/зп-24), із зазначенням у екзаменаційній відомості кожним з екзаменаторів 6 оцінок (доданків), із суми яких складається загальна оцінка кожного з них.
2.     На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на недотримання ВККС України положень Методичних вказівок № 228/зп-24, що ставить під сумнів здійснення оцінювання з урахуванням зазначених Методичних вказівок та обґрунтованість виставлених за результатами такого оцінювання балів.
3.     Позивач зауважує, що неякісне складання екзаменаційної відомості жодним чином не звільняє Комісію від обов`язку обґрунтовано пояснити (підтвердити), у який спосіб здійснювалось оцінювання, зокрема, яким чином виставлялися бали за результатами такого оцінювання, відповідно, вказує на відсутність належного обґрунтування (мотивування) виставлених йому балів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
4.     Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 7 липня 2025 року відмовив у задоволенні позову.
5.     Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, позивач обрав неналежний спосіб захисту, ініціювавши позов про визнання протиправним і скасування рішення екзаменаційної комісії ВККС України від 14 квітня 2025 року щодо оцінювання практичного завдання кандидата на посаду судді апеляційного суду ОСОБА_1, оскільки рішення Комісії від 14 квітня 2025 року не ухвалювалось відносно ОСОБА_1 та, як підсумок, не зумовлювало для нього відповідних правових наслідків.
6.     Суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність у справі предмета спору (об`єкта порушеного права), відмовив у задоволенні позову.
7.     Водночас розглядаючи клопотання ВККС України про закриття провадження [заявлене в судовому засіданні] на підставі того, що у справі немає предмета спору, враховуючи відсутність правової підстави для закриття провадження у справі, передбаченої статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду відмовив у задоволенні такого клопотання.
Короткий зміст та обґрунтування апеляційної скарги
8.     Позивач не погодився із рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 7 липня 2025 року, подав апеляційну скаргу, у якій просить це рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.
9.     Доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо підстав скасування оскарженого рішення ОСОБА_1 мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у витребуванні доказів без оформлення окремого документа та без зазначення мотивів прийняття такого рішення.
10.     Зазначає позивач і про те, що суд першої інстанції оцінив підставу незаконності рішення екзаменаційної комісії, яка не заявлена і не обґрунтована, що створює перешкоду в судовому розгляді іншої справи. Позовна заява не містить обґрунтування позову щодо дискримінації, адже відповідач відмовив у наданні практичної роботи іншого конкурсанта. Наголошує, що не доповнював позов цією підставою, натомість рішення суду першої інстанції містить такий висновок. 
11.     У межах наведених доводів указує, що суд першої інстанції порушив положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та приписи частини другої статті 9 КАС України, вийшовши за межі позовних вимог.
12.     Доводить ОСОБА_1 і те, що «рішення екзаменаційної комісії» є владним, породжує права та обов`язки у конкурсантів та Комісії. Однак суд першої інстанції не надав оцінки законності «рішенню екзаменаційної комісії», дійшовши висновку, що воно не є владним.
13.     На думку позивача, рішення має форму екзаменаційної відомості, у якій кожен екзаменатор виставляє оцінку. Водночас екзаменаційна відомість містить оцінку за практичну роботу, яка є середньоарифметичним числом оцінок екзаменаторів. Датою завершення оцінювання практичної роботи і формування екзаменаційної відомості є дата виставлення оцінки останнім екзаменатором. 17 квітня 2025 року Комісія прийняла рішення про затвердження кодованих і декодованих результатів оцінювання. Цими рішеннями ВККС України розкодувала інформацію та затвердила середньоарифметичне число оцінок екзаменаторів. Комісія не перевіряла оцінок екзаменаторів. Отже, рішення Комісії про затвердження  кодованих і декодованих результатів оцінювання - це процедурні рішення, в яких відображено оцінки конкурсантів за рішенням екзаменаційної комісії.
14.     У решті своїх доводів вказує на упередженість суду.
Позиція відповідача щодо апеляційної скарги 
15.     Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому не погодився з доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, а тому просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
16.     Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач вказав на правильність висновків суду першої інстанції та зазначив, що позивач помилково ототожнив виконання перевірки і оцінювання практичного завдання шляхом фіксації кількості балів в екзаменаційній відомості з рішенням Комісії, яке підлягає оскарженню. 
17.     ВККС України вказує на правильність висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер. Однак жодного рішення, яке остаточно вирішувало питання щодо прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 і мало відповідні правові наслідки, відповідач 14 квітня 2025 року не приймав. Звертає увагу суду, що екзаменаційна комісія для перевірки та оцінювання практичних завдань, виконаних кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах, яка затверджена рішенням Комісії від 22 січня 2025 року № 21/ зп-25, не має повноважень на прийняття будь-яких рішень, такі повноваження не регламентовані нормами закону та нормативними актами, прийнятими Комісією на основі положень закону.
18.     З огляду на зазначене відповідач вважає, що у цьому випадку відсутній предмет спору.
19.     На переконання відповідача, суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки позивач ні у позовній заяві, ні на запитання суду не надав відповіді, за якою ознакою і які саме дії або рішення Комісії він вважає дискримінаційними відносно нього.
20.     Доводи ОСОБА_1 про упередженість суду відповідач вважає необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи позивач не заявляв відводів колегії суддів, а незгода з мотивами, викладеними в рішенні від 7 липня 2025 року у цій справі, не може свідчити про упередженість суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду під час розгляду цієї справи.
Обставини справи
21.     Рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) оголошено конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах (далі - конкурс), із заявою про участь у якому звернувся, зокрема,   ОСОБА_1 .
22.     Рішенням Комісії від 19 червня 2024 року № 184/зп-24 призначено кваліфікаційне оцінювання в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах 821 кандидату з кримінальної спеціалізації, 686 - з цивільної спеціалізації, в тому числі позивачу. Цим рішенням також установлено черговість етапів кваліфікаційного оцінювання: перший - складання кваліфікаційного іспиту; другий - дослідження досьє та проведення співбесіди.
23.     Рішенням Комісії від 11 вересня 2024 року № 270/зп-24 (зі змінами) призначено кваліфікаційний іспит під час кваліфікаційного оцінювання в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/ зп-23 (зі змінами), та визначено черговість етапів його проведення: перший етап - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду; другий етап - тестування когнітивних здібностей; третій етап - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
24.     Рішенням Комісії від 21 жовтня 2024 року № 323/зп-24 затверджено кодовані та декодовані результати тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації апеляційного загального суду (кримінальна спеціалізація). Кандидатів, які успішно пройшли перший етап кваліфікаційного іспиту, допущено до тестування когнітивних здібностей, зокрема позивача.
25.     Рішенням Комісії від 20 січня 2025 року № 16/зп-25 затверджено кодовані та декодовані результати тестування когнітивних здібностей, складеного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах (кримінальна спеціалізація). До виконання практичного завдання зі спеціалізації апеляційного загального суду (кримінальна спеціалізація) допущено 507 кандидатів, які успішно пройшли другий етап кваліфікаційного іспиту, в тому числі   ОСОБА_1 .
26.     Цим рішенням також визначено особливості виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах (кримінальна спеціалізація). Серед іншого, встановлено, що виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах (кримінальна спеціалізація) у межах конкурсу здійснюватиметься з використанням комп`ютерної техніки. Визначено, що максимально можливий бал за виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах (кримінальна спеціалізація) у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), - 150, та встановлено, що прохідний бал за виконання практичного завдання - 75 відсотків максимально можливого бала, або 112,5 бала.
27.     Рішенням Комісії від 22 січня 2025 року № 21/зп-25 затверджено склад екзаменаційної комісії для перевірки та оцінювання практичних завдань, виконаних кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах (кримінальна спеціалізація).
28.     Згідно із графіком, визначеним рішенням Комісії від 20 січня 2025 року № 16/зп-25, 12-14 та 17-21 лютого 2025 року проведено третій етап кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання зі спеціалізації апеляційного загального суду (кримінальна спеціалізація), участь в якому 12 лютого 2025 року взяв ОСОБА_1 .
29.     Відповідно до екзаменаційної відомості оцінювання практичного завдання на етапі іспиту у межах процедури кваліфікаційного оцінювання   ОСОБА_1 отримав остаточну оцінку іспиту 35,5 бала (перше рішення). Ця кількість балів визначена шляхом розрахунку середнього арифметичного від кількості балів, нарахованих учаснику іспиту трьома членами екзаменаційної комісії ВККС України. Так, перший член ВККС України 11 квітня 2025 року нарахував 33 бали, другий член ВККС 11 квітня 2025 року нарахував 37 балів, третій член ВККС України 14 квітня 2025 року нарахував 36 балів. За результатами перевірки другого рішення ОСОБА_1 отримав остаточну оцінку іспиту 50 балів. Ця кількість балів визначена шляхом розрахунку середнього арифметичного від кількості балів, нарахованих учаснику іспиту трьома членами екзаменаційної комісії ВККС України. Так, перший член ВККС України 11 квітня 2025 року нарахував 49 балів, другий член ВККС України 11 квітня 2025 року нарахував 51 бал, третій член ВККС України 14 квітня 2025 року нарахував 50 балів.
30.     Не погодившись із рішенням екзаменаційної комісії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
31.     Визначаючи дату цього рішення 14 квітня 2025 року, позивач пояснив, що після нарахування балів останнім членом екзаменаційної комісії 14 квітня 2025 року це рішення стало остаточним.
32.     У подальшому, рішенням Комісії від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 затверджено кодовані результати, а рішенням Комісії від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 затверджено декодовані результати практичного завдання, виконаного 12-14 та 17-21 лютого 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах (кримінальна спеціалізація) у межах конкурсу, та затверджено загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів, зокрема ОСОБА_1 , який не склав відповідний етап кваліфікаційного оцінювання.
33.     У зв`язку з нескладенням цього етапу кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 відмовлено в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнано його такими, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя в апеляційних загальних судах, припинено участь у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах.
34.     Рішення від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 89/зп-25 позивач не оскаржував.
Рух апеляційної скарги
35.     Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 27 серпня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 2 жовтня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Позиція Великої Палати Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
36.     За частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
37.     Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
38.     Згідно із частиною третьою статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
39.     Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
40.     За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею, або в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
41.     Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
42.     Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
43.     Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження, серед іншого, актів, дій чи бездіяльності ВККС України.
44.     Особливості розгляду цієї категорії спорів визначено у статті 266 КАС України.
45.     Згідно з пунктом 2 частини першої статті 79-2 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) Комісія проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів, зокрема апеляційного суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 79-3 цього Закону.
46.     Відповідно до частини другої статті 79-3 Закону № 1402-VІІІ у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду), частиною першою чи другою статті 33 (для вищого спеціалізованого суду) цього Закону.
47.     Положеннями статті 85 Закону № 1402-VІІІ визначено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи:
1)           складання кваліфікаційного іспиту;
2)           дослідження досьє та проведення співбесіди. 
Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС України.
48.     Частиною десятою статті 85 Закону № 1402-VІІІ установлено, що за результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання судді ВККС України ухвалює рішення щодо допуску судді до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.
49.     Рішення ВККС України можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом (частина сьома статті 101 Закону №1402-VІІІ).
50.     З наведених правових норм убачається, що процедура кваліфікаційного оцінювання здійснюється поетапно, а за наслідком кожного етапу ВККС України ухвалює рішення щодо допуску судді до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання. Водночас оскарженню до адміністративного суду підлягають ті рішення ВККС України, які ухвалені за результатом відповідного етапу кваліфікаційного оцінювання судді та мають ознаки остаточних, тобто безпосередньо впливають на права, обов`язки та інтереси особи у правовому статусі кандидата на посаду судді і породжують юридично значимі наслідки, зокрема щодо допуску або недопуску до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання.
51.     Повертаючись до суті спору, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач предметом оскарження визначив вимоги про визнання протиправним та скасування «рішення екзаменаційної комісії» від 14 квітня 2025 року про оцінювання практичного завдання кандидата на посаду судді апеляційного суду ОСОБА_1
52.     Зміст позовної заяви свідчить про те, що позивач не згоден з кількістю балів (оцінкою), нарахованих йому 11 і 14 квітня 2025 року трьома членами екзаменаційної комісії за виконання практичного завдання, які відображені в екзаменаційній відомості. На думку ОСОБА_1 , встановлення кількості балів 14 квітня 2025 року є рішенням, оскільки саме ця дія (рішення) була визначальною, остаточною і визначила загальний підсумковий результат виконаного практичного завдання. Всі наступні рішення ВККС України є лише похідними від рішення екзаменаційної комісії від 14 квітня 2025 року, а тому вважає, що його скасування є належним способом захисту порушеного права.
53.     Аналізуючи наведене правове регулювання в розрізі обставин цієї справи, Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що «рішення», яке оскаржує позивач, не є рішенням ВККС України в розумінні частини сьомої статті 101 Закону № 1402-VIII, яке можна оскаржити до суду з підстав, установлених цим Законом. Це «рішення» не має самостійного юридичного значення в процедурі проходження кваліфікаційного оцінювання. 
54.     Ураховуючи наведене вище, Велика Палата Верховного Суду вважає, що посилання позивача на порушення його прав є безпідставними. «Рішення екзаменаційної комісії», у якому відображено виставлені комісією бали, не має безпосереднього впливу на інтереси кандидата на посаду судді, не породжує, не змінює і не припиняє його прав чи обов`язків, а лише фіксує результат оцінювання. 
55.     Натомість, як уже було зазначено, остаточні рішення, які створюють правові наслідки для кандидатів на посаду судді, ухвалюються відповідно до частини десятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ, після прийняття яких безпосередньо настають правові наслідки для особи в процедурі кваліфікаційного оцінювання. Щодо таких рішень здійснюється судовий контроль. У цих правовідносинах такими рішеннями є рішення ВККС України від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25, № 89/зп-25, якими затверджено кодовані та декодовані результати практичного завдання, виконаного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах (кримінальна спеціалізація) у межах конкурсу, та затверджено загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів, зокрема ОСОБА_1
56.     У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за потрібне послатися на положення статті 17 Закону України від 23 червня 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», за якими суди застосовують як джерело права при розгляді справ норми-принципи Конвенції та протоколів до неї, а також практику Європейського суду (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.
57.     ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
58.     Також у пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
59.     Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
60.     Велика Палата Верховного Суду акцентує, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується  спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № П/9901/135/18, від 31 січня 2019 року у справі № 9901/56/19, від 27 червня 2019 року у справі № 9901/920/18).
61.     Оскільки «рішення екзаменаційної комісії» не є тим рішенням, яке на стадії підбиття підсумків певного етапу кваліфікаційного оцінювання ВККС України може бути окремим (самостійним) предметом судового розгляду з підстав, наведених у цій постанові, провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
62.     Частиною першою статті 239 КАС передбачено, що, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
63.     Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у цій справі такої потреби немає, оскільки спір, за вирішенням якого звернувся позивач, не підлягає судовому розгляду, а тому немає підстав зазначати до юрисдикції якого суду віднесено його вирішення.
64.     Ураховуючи наведені висновки, Велика Палата Верховного Суду не надає оцінки іншим доводам ОСОБА_1 , викладеним у скарзі.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
65.     Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
66.     Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308 КАС України).
67.     Відповідно до пункту 3 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення та закрити провадження у справі.
68.     За правилами частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
69.     Оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, Велика Палата Верховного Суду вважає, що є необхідні й достатні підстави для скасування оскаржуваного рішення із закриттям провадження у справі.
Керуючись статтями 243, 266, 315, 319, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 7 липня 2025 року у справі № 990/217/25 скасувати, а провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                В. Ю. Уркевич
Суддя-доповідач                                                                                   О. А. Губська
Судді: | О. О. Банасько   О. В. Білоконь       О. Л. Булейко       І. А. Воробйова       М. М. Гімон А.   А. А. Ємець       В. В. Король       С. І. Кравченко | | О. В. Кривенда  М. В. Мазур  С. Ю. Мартєв  С. О. Погрібний  Н. С. Стефанів  Т. Г. Стрелець  І. В. Ткач  Н. В. Шевцова