ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2/25  Номер провадження 22-ц/814/150/26	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обдіної О.І.,
суддів: Пікуля В.П., Карпушина Г.Л., 
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що останні роки між ним та відповідачем постійно виникають сварки, оскільки кожен з подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, почуття втрачені та шлюб перетворився у формальність, тому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 05.09.1998 Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради. 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05.09.1998 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Полтавської міської ради, актовий запис №1431. 
Не погодившись з даним судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , яка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати. 
Вказувала, що між нею та позивачем існує можливість примирення, оскільки обставини, що спричинили конфлікт, можуть бути усунуті шляхом спільних зусиль. На даний час вони проживають в одній квартирі, як чолові та жінка, наявні спільні діти та розлучення може негативно вплинути на психологічний стан дітей, який вже існує внаслідок війни.
Окрім того, в суді першої інстанції не було додано жодних доказів щодо неможливості збереження сім`ї, а також не надано строку на примирення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони 05.09.1998 зареєстрували шлюб, актовий запис №1431 згідно свідоцтва виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради серії НОМЕР_1 .
Сторони є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує останні роки. 
Також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній, суперечок про місце проживання дитини немає.
Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що спільне життя між сторонами не склалося так як вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, тривалий час кожен живе окремим життям, спільного господарства не ведуть, а відтак збереження шлюбу не можливе та суперечитиме інтересам позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України).
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
У суді першої інстанції позивач наполягав на розірванні шлюбу, на примирення не погоджувався, тоді як відповідач бажала зберегти сім`ї, оскільки не втратила почуття до чоловіка. 
Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
З урахуванням доводів апеляційної скарги та висловленим стороною відповідача бажанням зберегти шлюбні відносини, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.08.2025 було надано подружжя трьох місячний строк для примирення. 
Після закінчення вказаного строку, було призначене судове засідання, до якого сторони не з`явились та не повідомили про результати наданого їм строку на примирення. 
Наведене свідчить про те, що за наданий апеляційним судом строк на примирення, сторони не відновили своїх відносин та не здійснили жодних дій, які б могли свідчити про їх бажання зберегти сім`ю. 
В ході апеляційного розгляду сторони будучи належним чином повідомлені про час, місце та дату засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися та не надали будь яких додаткових пояснень щодо необхідності збереження шлюбу, 
Враховувавши, що подружжя тривалий час проживає окремо, спільних інтересів та побуту між ними не існує, фактично у кожного з подружжя вже тривалий час влаштоване своє власне життя, що є свідченням стійкого розладу подружніх взаємовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого рішення про недоцільність збереження шлюбу.
Апеляційна скарга вказаних висновків суду першої інстанції не спростовує та не містить жодних доказів, які б доводили наявність підстав для подальшого збереження шлюбу.
За наданий апеляційною інстанцією строк для примирення сторони не відновили свої відносини, дій , які б свідчили про їх бажанням зберегти сім`ї не здійснювали, тому наданий судом строк на примирення для них мав лише формальний характер. 
Враховуючи принцип добровільності союзу між чоловіком та жінкою, а також відсутність по справі обставин, які б свідчили про можливість відновлення між сторонами їх сімейних відносин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 10 лютого 2026 року.
Судді: О. І. Обідіна Г.Л. Карпушин В.П. Пікуль