Справа № 463/8875/24 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-з/811/336/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

Додаткова ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1  про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю,

встановив:
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2025 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_1 на частку в статутному капіталі приватного підприємства «Центр безпеки «Флоріан» у розмірі 25000 грн., що становить 50% статутного капіталу приватного підприємства «Центр безпеки «Флоріан».
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 968 грн. 96 коп.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Лемик Р.Я. задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертиз згідно квитанцій від 25.11.2024 року у розмірі 1937 грн. 12 коп.
Обидва судові рішення оскаржив позивач ОСОБА_2 , просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, у задоволенні заяви відповідачки про стягнення судових витрат – відмовити.
Постановою Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2025 року залишено без змін. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 липня 2025 року.
29.12.2025 року ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Лемик Р.Я. подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути із ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн. (розмір гонорару), понесені на стадії апеляційного розгляду справи, покликаючись на те, що у відзиві на апеляційну скаргу і до закінчення судових дебатів у справі їхньою стороною було зроблено відповідну заяву, згідно вимог ст.141 ЦПК України.
До заяви долучено: ордер на надання правничої (правової) допомоги; договір №02/25 про надання правової допомоги від 27.01.2025 року, в якому (п.4.1.2) зазначено, що вартість правової допомоги в суді апеляційної інстанції становить 30000 грн. і, згідно п.4.2.1 договору, підлягає оплаті протягом 15 календарних днів з моменту проголошення судом рішення; акт надання правової допомоги на суму 30000 грн. 
29.12.2025 року Свидницький Ю.Б. подав заяву (клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу), в якій висловив свої заперечення щодо заявлених вимог протилежної сторони і просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, обгрунтовуючи тим, що стороною ОСОБА_1 не надано детального опису наданих робіт (послуг).
В свою чергу, ОСОБА_2 долучив до заяви документи на підтвердження понесених ним на стадії апеляційного розгляду справи витрат на професійну правничу допомогу, проте, без заявлення вимоги про ухвалення додаткового рішення за його заявою, а з метою дотримання строків подання доказів у порядку ч.8 ст.141 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.3 ст.270 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 20.01.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 26.01.2026 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви з наступних підстав.
Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України, судове рішення щодо вирішення питання про судові витрати ухвалюється судом без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). 
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону й те, що у відзиві на апеляційну скаргу і до закінчення судових дебатів у справі сторона ОСОБА_1 зробила відповідну заяву про компенсацію витрат на правничу допомогу і докази на підтвердження понесених витрат подала протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, її заява підлягає вирішенню апеляційним судом шляхом ухвалення додаткового судового рішення. 
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).
Колегія суддів вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 на стадії апеляційного розгляду справи, необгрунтовано завищеним, оскільки на стадії апеляційного розгляду справи правова позиція сторони є вже сформованою, а всі докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, досліджені в суді першої інстанції, тому такі витрати не можуть перевищувати розмір витрат, присуджених стороні за розгляд справи у суді першої інстанції.
При цьому, необхідно відмітити, що предметом апеляційного оскарження було два судових рішення і сторона ОСОБА_1 у відзиві детально виклала свої аргументи на спростування доводів апеляційних скарг, адвокат брала участь у всіх судових засіданнях апеляційного суду, справа є об`ємною, тому колегія суддів доходить висновку про присудження на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 10000 грн. 
На переконання колегії суддів, за встановлених і наведених вище обставин, такий розмір буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.
Керуючись ст.ст.137, 141, 270, 389 ЦПК України, суд
ухвалив:
прийняти додаткову постанову, якою заяву  ОСОБА_1  про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень. 
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткової постанови. Повний текст додаткової постанови складений 26 січня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич