ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3534/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., 
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники учасників провадження:
від кредитора (Дніпровської міської ради): Грищенко М.О. (власні засоби); 
від арбітражного керуючого: Кондратенко Т.І. (власні засоби); 
арбітражний керуючий: Чичва О.С. (в залі суду); 
від скаржника: Сидоренко Р.В. (в залі суду); 
від кредиторів (ТОВ Цукорпром» і ТОВ «Дніпро-Сіті-Естейт»): Осипов О.О. (в залі суду); 
інші не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність "Дніпровський елеватор" 
на ухвалу  Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (про визнання грошових вимог ТОВ "Градолюкс") (суддя Мартинюк С.В. повний текст якої підписаний 21.11.2024) 
та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (за підсумками попереднього судового засідання, в частині вимог ТОВ "Градолюкс") (суддя Мартинюк С.В. повний текст якої підписаний 21.11.2024) справі №904/3534/24
за заявою Ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Градолюкс" арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича, м. Київ
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаін", м. Дніпро
про визнання грошових вимог,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 у справі №904/3534/24 визнано грошові вимоги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАДОЛЮКС", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаін", м. Дніпро на суму:
- 1 черга - 6 056, 00 грн. (витрати по сплаті судового збору);
- 4 черга - 2 060 608, 65 грн. (заборгованість).
Також, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 у справі №904/3534/24, зокрема, визнано Товариство з обмеженої відповідальності "ГРАДОЛЮКС" кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАІН" у розмірі 6 056 грн. витрат на сплату судового збору - 1 черга, 2 060 608, 65 грн. основної заборгованості 4 черга.

Не погодившись із зазначеними ухвалами, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальність "Дніпровський елеватор", в якій просить ухвалу за результатами розгляду заяви ТОВ "ГРАДОЛЮКС" з грошовими вимогами до боржника скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким грошові вимоги ТОВ "ГРАДОЛЮКС" відхилити.
Ухвалу за підсумками попереднього судового засідання скасувати в частині визнання ТОВ "ГРАДОЛЮКС" кредитором ТОВ "ФАІН". 
При цьому заявник апеляційної скарги посилається на те, що висновок Господарського суду про те, що отримані відповідачем кошти не було повернуто на рахунки ТОВ «Градолюкс», що встановлено із виписок за рахунками банкрута, не відповідає дійсності, оскільки Судом першої інстанції не досліджено виписки по усім банківським рахункам з огляду на те, що до заяви з грошовими вимогами ТОВ «ГРАДОЛЮКС» було додано тільки виписку по рахунку, відкритому в AT «АЙБОКС БАНК» за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, в той час, як зазначений рахунок було закрито 07.06.2023.
В той же час, в період, зазначений як проміжок перерахунку грошових коштів на рахунок ТОВ «ФАІН», у ТОВ «ГРАДОЛЮКС» було відкрито ряд рахунків, виписки по яким не було надано, а відповідно, ці виписки не могли бути досліджені, що спростовує висновок Суду першої інстанції про, нібито, встановлений факт неповернення коштів.
Так, відповідно до листа ГУ ДПС у м. Києві від 24.05.2024 рахунки у національній валюті (грн) у наступних банках були закриті:
- AT «ФОРТУНА-БАНК»- НОМЕР_4 - 22.01.2018,
- AT КБ «ПРИВАТБАНК» - НОМЕР_1 - 21.11.2021,
- AT «ОЩАДБАНК» - НОМЕР_2 - 25.05.2023,
- ПАТ «АЙБОКС БАНК» - НОМЕР_3 - 07.06.2023,
- AT КБ «ПРИВАТБАНК» - НОМЕР_5 - 21.08.2023,
Оскільки виписки по наведеним рахункам не було надано, то й твердження, що їх було досліджено, а з їх змісту встановлено, що кошти на рахунок ТОВ «ГРАДОЛЮКС» не поверталися - не відповідає дійсності.
Факту дослідження руху коштів по всіх відкритих поточних рахунках за період після заявленої дати здійснення оплати не було, оскільки Заявником не було надано відповідних доказів, що спростовує висновки, до яких дійшов суд першої інстанції.
Єдиним доказом укладення договорів про надання поворотної фінансової допомоги між ТОВ «ГРАДОЛЮКС» та ТОВ «ФАІН» - є виписка по рахунку ТОВ «ГРАДОЛЮКС» в AT «АЙБОКС БАНК» за період з 01.01.2017 по 31.12.2020. Однак зазначена заборгованість не обліковується у ТОВ «ФАІН», що підтверджується фінансовою звітністю підприємства та інвентаризацією проведеною в процедурі розпорядження майна в межах справи № 904/3534/24 про банкрутство ТОВ «ФАІН».
Суми дебіторської заборгованості, зазначеної в фінансовій звітності, та переліку дебіторської заборгованості відрізняються, що не дає права розглядати ці додатки до Заяви ТОВ «ГРАДОЛЮКС» з грошовими вимогами в якості доказів наявності будь-якої заборгованості ТОВ «ФАІН».
Вважає, що ліквідатору ТОВ «ГРАДОЛЮКС» стало відомо про обставини боргу за Договором № 12-12/17пг про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 12/12/2017 саме - 03.09.2021.
Господарський суд дійшов висновку, що за відсутності тексту договору про надання поворотної фінансової допомоги, виписки по рахунках боржника в банках є належними доказами укладення відповідних договорів, при цьому послався на аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 по справі №910/1376/16. Проте, зазначеної постанови Верховного Суду не існує, а отже й правової позиції, на яку посилається суд першої інстанції - не існує, що ставить під сумнів висновки, до яких він доходить.
Оскільки ТОВ «ГРАДОЛЮКС» в своїй Заяві не зазначив жодних строків виконання зобов`язань за Договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 12-12/17пг від 12/12/2017, а також не було зазначено, які саме обставини спричинені введенням в Україні воєнного стану унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку, то незрозуміло, яким саме чином ліквідатором ТОВ «ГРАДОЛЮКС» здійснювалося обчислення строків на заявлення кредиторських вимог та їх поновлення в межах справи № 904/3534/24 про банкрутство ТОВ «ФАІН».

Боржник, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаін" в особі арбітражного керуючого, у відзиві на апеляційну скаргу просив її задовольнити, зазначив, що як свідчать докази та відомості наявні у справі, факту дослідження руху коштів по всіх відкритих поточних рахунках за період після заявленої дати здійснення оплати не було, оскільки Заявником не було надано відповідних доказів, що спростовує висновки, до яких дійшов суд першої інстанції.
Виписку ТОВ «Градолюкс» надано лише одну, а саме з рахунку АТ «АЙБОКСБАНК», тоді як згідно листа ГУ ДПС України у м. Києві, долученого ліквідатором до Заяви, в період 2017-2018 роки у ТОВ «Градолюкс» були наявні також відриті рахунки в АТ «ФОРТУНА БАНК», ГУ ОЩАДБАНКУ м. Київ, АТ КБ «ПриватБанк». Тобто, виписки з рахунків ТОВ «Градолюкс» ліквідатором ТОВ «Градолюкс» у даних банківських установах не досліджувалися. Відповідно, не доведено того, що боржником кошти не могли бути перераховані на інші рахунки ТОВ «Градолюкс».
ТОВ «Градолюкс» не надано договору № 12-12/17пг від 12/12/2017, на який він посилається у своїй заяві з грошовими вимогами, як на підтвердження своїх вимог.

Кредитор, Товариство з обмеженою відповідальністю «Градолюкс», у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу - без змін. Зазначив, що з огляду на зазначене у заяві кредитора, доведено факт укладення договорів про надання поворотної фінансової допомоги між ТОВ «Градолюкс» та ТОВ «ФАІН» випискою по рахунку боржника в АТ «Айбокс Банк». Виписки по всіх рахунках ТОВ «Градолюкс» за період з дати перерахування коштів по дату закриття рахунків не містять будь-яких відомостей щодо повернення коштів позичальником. Суд перевірив викладені обставини та додані ТОВ «Градолюкс» докази.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.01.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 07.01.2025 здійснено запит матеріалів справи №904/3534/24 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
13.01.2025 матеріали справи №904/3534/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2025 (колегія суддів у складі: головуючий, доповідач - Іванов О.Г., судді - Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.) відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальність "Дніпровський елеватор" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (про визнання грошових вимог ТОВ "Градолюкс") та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (за підсумками попереднього судового засідання, в частині вимог ТОВ "Градолюкс") у справі №904/3534/24; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 22.05.2025.
В судовому зсіданні 22.05.2025 оголошено перерву до 28.08.2025.
В судовому зсіданні 28.08.2025 оголошено перерву до 23.09.2025.
В судовому засіданні 23.09.2025 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Ухвалою господарського суду від 10.09.2024 відкрито провадження у справі №904/3534/24 за заявою ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" про визнання банкрутом ТОВ "Фаін". Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 27.02.2025. Призначено розпорядником майна боржника - ТОВ "Фаін" арбітражного керуючого Чичву О.С. 
10.09.2024 на офіційному веб-сайті Верховного Суду в мережі Інтернет Господарським судом Дніпропетровської області здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Фаін", №74002.

10.10.2024 до суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Градолюкс" арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 2 060 608,65 грн. та судового збору у розмірі 6 056,00 грн.
05.11.2024 до суду від боржника надійшло повідомлення про результати розгляду заявлених грошових вимог, за змістом якого останній не визнає заявлені вимоги в повному обсязі.
07.11.2024 до суду через систему "Електронний суд" від арбітражного керуючого Чичви О.С. надійшло повідомлення про результати розгляду заявлених грошових вимог, за змістом якого останній не визнає заявлені вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено наступне.
В обґрунтування права на звернення із заявленими грошовими вимогами ліквідатор ТОВ "Градолюкс" посилається на те, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.04.2024 у справі №910/9136/18 призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Градолюкс" (04071, місто Київ, вул. Олегівська, будинок 36, код 36127170) арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича (свідоцтво №1939 від 08.01.2020). 
У процесі витребування документів щодо господарської діяльності банкрута та аналізу руху коштів боржника, ліквідатором встановлено перерахування банкрутом коштів на користь відповідача у якості поворотної фінансової допомоги, яка не була повернута. 
За рахунком ТОВ "Градолюкс" у АТ "Айбокс Банк" встановлено, що у період із 13.12.2017 до 28.12.2017 на користь ТОВ "ФАІН" (відповідач) надано безвідсоткову поворотну фінансову допомогу згідно договору №12-12/17пг від 12/12/2017 без ПДВ у загальному розмірі, який не повернуто 2 060 608,65 грн.
Перерахунок відбувався наступним чином:
- 13.12.2017 перераховано 175 000,00 грн.;
- 14.12.2017 перераховано 917 320,65 грн.;
- 15.12.2017 перераховано 50 000,00 грн., 185 000,00 грн. та 69 000,00 грн.;
- 18.12.2017 перераховано 135 000,00 грн., які в цю ж дату повернуто позичальником;
- 18.12.2017 перераховано 278 288,00 грн., 156 897,70 грн., 204 102,30 грн.;
- 28.12.2017 перераховано 25 000,00 грн.
Отримані відповідачем кошти не було повернуто на рахунки ТОВ "Градолюкс", що встановлено із виписок за рахунками банкрута.

Ліквідатором на адресу ТОВ "ФАІН" направлено вимогу про повернення фінансової допомоги та про надання копії договору фінансової допомоги. ТОВ "ФАІН" не повернуло фінансову допомогу та не надало доказів про повернення фінансової допомоги раніше.
Ліквідатор дізнався про перелік рахунків банкрута із листа ГУ ДПС у м. Києві від 24.05.2024. У період із 28.05.2024 до 18.06.2024 ліквідатором отримувалися виписки із рахунків боржника в АТ "Айбокс Банк", АТ КБ "Приватбанк", АТ "Фортуна Банк" та АТ "Ощадбанк".
Після 29.04.2024 ліквідатор ознайомився із матеріалами справи банкрута та встановив обставини підтвердження ТОВ "Градолюкс" дебіторської заборгованості ТОВ "Фаін".
Зокрема, до відзиву ТОВ "Градолюкс" від 30.07.2018 за підписом колишнього керівника ОСОБА_1 , додано копію фінансового звіту та акт звіряння розрахунків із контрагентами. Згідно поданих документів підтверджено право вимоги до ТОВ "Фаін" за договором про безвідсоткову поворотну фінансову допомогу згідно договору №12-12/17пг від 12/12/2017 у сумі 2 060 608,65 грн. ОСОБА_1 протиправно приховав первинні документи на дебіторську заборгованість та не забезпечив їх передачу ліквідаторам банкрута для унеможливлення повернення коштів дебіторської заборгованості боржника.
Фінансова допомога надавалася на користь ТОВ "ФАІН" у період коли у заявника - ТОВ "Градолюкс" була наявна заборгованість.
Окремо ліквідатор ТОВ "ГРАДОЛЮКС" зазначає, що дії із повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №12-12/17пг від 12/12/2017 не здійснювалися через непередачу колишнім керівництвом документів розпоряднику майна та ліквідатору, що дозволило б пред`явлення позову раніше.
Зокрема, ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.07.2018 у справі №910/9136/18 порушено справу про банкрутство ТОВ "Градолюкс" та введено процедуру розпорядження майном боржника.
Постановою суду від 04.02.2019 боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
Колишнім керівником ТОВ "Градолюкс" не передано первинні документи товариства про дебіторську заборгованість чим ускладнено процедуру стягнення коштів на користь боржника у процедурі банкрутства. 
Арбітражними керуючими вчинялися заходи для примусового витребування інформації про господарські операції ТОВ "Градолюкс".
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.10.2020 у справі №910/9136/18 клопотання розпорядника майна задоволено та витребувано виписки за рахунками боржника.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.08.2022 у справі №910/9136/18 клопотання ліквідатора задоволено та витребувано виписки за рахунками банкрута у АТ КБ "Приватбанк".
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.04.2024 у справі №910/9136/18 задоволено заяву ліквідатора Коноплі А.М. про дострокове припинення повноважень ліквідатора та призначено ліквідатором позивача, який виявив підстави для позову після призначення та збору і аналізу отриманих документів. Зокрема, про обставини боргу відповідача ліквідатору стало відомо після отримання листа ДПС від 24.05.2024 та після отримання виписок із рахунків банкрута у період із 28.05.2024 до 18.06.2024.
В свою чергу, боржником ТОВ "ФАІН" та розпорядником майна боржника заперечуються заявлені грошові вимоги.

В обґрунтування заявленої позиції розпорядник майна зазначає, що заявником на підтвердження своїх вимог не надано договору №12-12/17пг від 12.12.2017 та заявлені вимог не є обґрунтованими належними доказами з боку заявника. 
Окремо арбітражний керуючий Чичва О.С. вказує, що відповідно до Акту № 4 інвентаризації розрахунків ТОВ "ФАІН" з дебіторами і кредиторами від 15.10.2024 за даними бухгалтерського обліку відсутня інформація про наявність кредиторської заборгованості у ТОВ "ФАІН" перед ТОВ "Градолюкс".

Оскаржувані ухвали господарського суду, якими визнано грошові вимоги ТОВ "Градолюкс" та визнано останнє кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАІН" у розмірі 6 056 грн. витрат на сплату судового збору - 1 черга; 2 060 608,65 грн. - 4 черга, мотивовані тим, що на теперішній час основна заборгованість ТОВ "ФАІН" перед ТОВ "Градолюкс" в розмірі 2 060 608,65 грн не погашена.
Господарський суд дійшов висновку, що відсутність у виписках по всіх рахунках підприємства надходжень коштів у якості повернення отриманої поворотної фінансової допомоги є доказом невиконання позичальником своїх обов`язків з повернення отриманих коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство; боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.
При цьому, грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватись або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.
Під час розгляду заявлених грошових вимог, суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (аналогічна позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).
Згідно з ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Судом встановлено, що заява ТОВ "Градолюкс" з грошовими вимогами подана 10.10.2024, а отже, 30-дений строк подання такої заяви дотримано.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовим характером договір поворотної фінансової допомоги є договором позики.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. 
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (статті 1046 і 1047 ЦК України).
Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України (що діяв на час виникнення спірних відносин), 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Для унеможливлення визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суд розглядає заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).
Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство при розгляді вимог кредитора полягає, зокрема, в перевірці обґрунтованості та розміру вимог кредитора незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку, при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство суд виходить з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості; під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України) саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20).

Матеріалами справи підтверджено, що на підтвердження своїх вимог ліквідатором ТОВ "Градолюкс" надано до суду копію виписки з розрахункового рахунку ТОВ "Градолюкс", відповідно до якої кредитором перераховано грошові кошти на рахунок ТОВ "ФАІН" з призначенням платежу: надання поворотної фінансової допомоги за договором №12-12/17пг від 12.12.2017.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ГРАДОЛЮКС» перераховані грошові кошти з призначенням платежу «надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №12-12/17пг від 12.12.2017 без ПДВ» у розмірі 175 000,00 грн. (платіжна інструкція №1 від 13.12.2017), у розмірі 917 320,65 грн. (платіжна інструкція №19 від 14.12.2017), у розмірі 50 000,00 грн. (платіжна інструкція №22 від 15.12.2017), у розмірі 185 000,00 грн. (платіжна інструкція №21 від 15.12.2017), у розмірі 69 000,00 грн. (платіжна інструкція №23 від 15.12.2017), у розмірі 135 000,00 грн. (платіжна інструкція №24 від 18.12.2017), у розмірі 278 288,00 грн. (платіжна інструкція №26 від 18.12.2017), у розмірі 156 897,70 грн. (платіжна інструкція №28 від 20.12.2017), у розмірі 204 102,30 грн. (платіжна інструкція №29 від20.12.2017), у розмірі 20 000,00 грн. (платіжна інструкція №34 від 28.12.2017), у розмірі 5 000,00 грн. (платіжна інструкція №37 від 25.01.2018) на загальну суму 2 195 608,65 грн, що підтверджується банківською випискою по особовим рахункам за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 ТОВ «ГРАДОЛЮКС», отриманої арбітражним керуючим від АТ «АЙБОКС БАНК» та підписаної Заступником начальника управління обслуговування клієнтів Куриленко А.В. 
Також, 18.12.2017 ТОВ «ФАІН» перераховано ТОВ «ГРАДОЛЮКС» грошові кошти у розмірі 135 000,00 грн. (платіжна інструкція №11) з призначенням платежу: ««повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №12-12/17пг від 12.12.2017 без ПДВ», вказане підтверджується тією ж банківської випискою.
Отже, з аналізу вказаного документу вбачається системний та тривалий характер господарських операцій між ТОВ «ФАІН» та ТОВ «ГРАДОЛЮКС», а обізнаність та підтвердження укладання договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги підтверджується фактом повернення грошових коштів ТОВ «ФАІН» на адресу ТОВ «ГРАДОЛЮКС» з тим же самим призначенням платежу: «згідно договору №12-12/17пг від 12.12.2017».

Приписами ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) надано дефініцію поняття господарська операція, якою вважається дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. При цьому, зобов`язанням вважається заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.
В свою чергу, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст.1 Закону №996). 

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88).
Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення № 88 (в редакції, чинній на момент звернення із грошовими вимогами до боржника) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів кореспондується із пунктом 2.4 пункту 2 Положення № 88 (в редакції, чинній на момент звернення із грошовими вимогами до боржника) за яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, приписами ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» закріплено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, системний аналіз приписів статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та положень пунктів 2.1, 2.4 пункту 2 Положення № 88 свідчить, що за своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20, від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, від 04.05.2023 у справі 925/636/22).
Отже, саме первинними документами або жрішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору щодо заборгованості боржника перед кредитором підтверджується заборгованість суб`єкта господарювання, її розмір і саме ці докази мають подаватися кредитором для встановлення судом невиконаного зобов`язання боржника та визнання грошових вимог цього кредитора.

Щодо підтвердження банківською випискою з особового рахунка розміру боргу.
Згідно із частиною третьою статті 69 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, чинній на момент звернення банку із грошовими вимогами до боржника) Національний банк України встановлює для банків, банківських груп: перелік, форми звітності або вимоги до форм, періодичність та строки подання звітності, порядок подання та оприлюднення фінансової звітності (річної фінансової звітності, річної консолідованої фінансової звітності, проміжної фінансової звітності, консолідованої проміжної фінансової звітності), консолідованої та субконсолідованої звітності.
Перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити, визначений Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 (далі - Положення № 254, в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору яка діяла до 07.07.2018).
Подібне нормативне регулювання організації бухгалтерського обліку в банках наразі визначено Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (далі - Положення № 75, в редакції, чинній на момент звернення банку із грошовими вимогами до боржника).
Згідно із пунктом 1.10 Положення № 254 первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.
За підпунктом 14 пункту 1 Положення № 75 первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.
Пунктами 4.4., 4.5. Положення № 254 визначено, що залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) за змістом поділяються на касові, якими оформлюються операції з готівкою та меморіальні, які використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.
Подібна класифікація первинних документів банку визначена пунктами 44, 45 Положення № 75, згідно яких первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за змістом на касові, якими оформлюються операції з готівкою та меморіальні, які використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.
Відповідно до пункту 5.1 Положення № 254 інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Схоже регулювання щодо обліку первинних документів містить пункт 57 Положення № 75, який визначає, що інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Відповідно до пункту 5.3 Положення 254, підпункту 1 пункту 59 Положення № 75 банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них.
Пунктом 5.4 Положення № 254, пунктом 60 Положення № 75 визначено, що особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Згідно із пункт 5.6 Положення № 254, пунктом 62 Положення № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц, від 04.05.2023 у справі 925/636/22).
З огляду на це, виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором (див. подібний висновок, викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2021 у справі № 712/4821/16-ц).
Ураховуючи наведене, виписки з особових рахунків клієнтів є документом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Так, надаючи оцінку банківської виписки, що долучена до заяви про визнання кредиторських вимог ТОВ «ГРАДОЛЮКС», перш за все необхідно оцінити, чи містить вона всю необхідну інформацію, яка дозволяє ідентифікувати господарську операцію. 
Аналізуючи вказану банківську виписку, колегія суддів прийшла до висновку, що з її змісту вбачається ідентифікація сторін - учасників господарських операцій, документів, які слугували підставою для перерахування грошових коштів, як ТОВ «ГРАДОЛЮКС» на адресу ТОВ «ФАІН», так і ТОВ «ФАІН» на адресу ТОВ «ГРАДОЛЮКС» (договір №12-12/17пг від 12.12.2017). Обсяг та зміст господарської операції також ідентифікований.
Таким чином, долучена банківська виписка ТОВ «ГРАДОЛЮКС» має усі необхідні реквізити, що характерні для первинних документів, а відтак, може вважатись первинним документом у розумінні положень Закону №996. До того ж, остання також вважається доказом у розумінні Господарського процесуального кодексу України, адже в повному обсязі підтверджує факт виникнення зобов`язання ТОВ «ФАІН» перед ТОВ «ГРАДОЛЮКС» та розмір цього зобов`язання.
До того ж, відповідно до 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час здійснення господарських операцій), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позикодавця є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за розрахунковим рахунками є належними доказами щодо заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги.
Таким чином, банківські виписки, надані ТОВ «ГРАДОЛЮКС», є належними доказами, що підтверджують надання грошових коштів у позику.

З огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про доведеність випискою по рахунку боржника в АТ "Айбокс Банк" факту укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги № 12-12/17пг від 12.12.2017 між ТОВ "Градолюкс" та ТОВ "ФАІН".
Обставина не надання ТОВ «Градолюкс» до заяви про визнання грошових вимог безпосередньо договору № 12-12/17пг від 12.12.2017, на який він посилається, як на підставу їх виникнення, не спростовує самого факту укладання цього договору та надання грошових коштів у позику.
Більш того, факт укладання цього договору визнано самим Боржником у платіжній інструкції №11 від 18.12.2017, відповідно до якої ТОВ «ФАІН» перераховано ТОВ «ГРАДОЛЮКС» грошові кошти у розмірі 135 000,00 грн. з призначенням платежу: «повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №12-12/17пг від 12.12.2017 без ПДВ».

Колегія суддів констатує, що грошові вимоги ліквідатора ТОВ "Градолюкс" підтверджено саме копією виписки з розрахункового рахунку ТОВ "Градолюкс", а не фінансовою звітністю ТОВ "Градолюкс" чи то ТОВ "ФАІН", з огляду на що, доводи заявника апеляційної скарги про те, що суми дебіторської заборгованості, зазначеної в фінансовій звітності, та переліку дебіторської заборгованості відрізняються, що не дає права розглядати ці додатки до заяви ТОВ «ГРАДОЛЮКС» з грошовими вимогами в якості доказів наявності будь-якої заборгованості ТОВ «ФАІН», є безпідставними.

Отже, Боржником не надано доказів, які б спростовували факт надання грошових коштів з боку ТОВ "Градолюкс", а також не надано доказів, які б підтверджували повернення з боку ТОВ "ФАІН" грошових коштів на рахунок кредитора.
З огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що борг Боржника перед заявником становить 2 060 608, 65 грн. неповернутої фінансової допомоги, що є підставою для визнання його грошових вимог у відповідній сумі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що:
- в період зазначений, як проміжок перерахунку грошових коштів на рахунок ТОВ «ФАІН», у ТОВ «ГРАДОЛЮКС» було відкрито ряд рахунків, виписки по яким не було надано, а відповідно, ці виписки не могли бути досліджені, що спростовує висновок Суду першої інстанції про, нібито, встановлений факт неповернення коштів;
- оскільки виписки по наведеним рахункам не було надано, то й твердження, що їх було досліджено, а з їх змісту встановлено, що кошти на рахунок ТОВ «ГРАДОЛЮКС» не поверталися - не відповідає дійсності;
- факту дослідження руху коштів по всіх відкритих поточних рахунках за період після заявленої дати здійснення оплати не було, оскільки Заявником не було надано відповідних доказів, що спростовує висновки, до яких дійшов суд першої інстанції, 
колегія суддів зазначає наступне. 

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Колегія суддів зауважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

У даній справі спір між сторонами полягає у тому, чи підтверджено факт надання ТОВ "Градолюкс" грошових коштів Боржнику, та чи повернуто з боку ТОВ "ФАІН" грошові кошти на рахунок кредитора у розмірі 2 060 608, 65 грн. 
Саме від підтвердження Заявником факту надання грошових коштів залежало його право на визнання грошових вимог. В той час як підтвердження Боржником факту повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги звільняє останнього від обов`язку визнання грошових вимог. 
Як зазначено вище, банківські виписки, надані ТОВ «ГРАДОЛЮКС», є належними доказами, що підтверджують надання грошових коштів у позику. 
Натомість, Боржник замість того, щоб надати докази повернення цих коштів, побудував, серед іншого, свої доводи у апеляційній скарзі таким чином, що Кредитором не доведено того, що Боржником кошти не могли бути перераховані на інші рахунки ТОВ «Градолюкс». 
Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, оскільки згідно з принципом змагальності саме Боржник (ТОВ "ФАІН") має довести факт повернення поворотної фінансової допомоги, чого ним не зроблено. А перекладення цього обов`язку на Заявника нівелює застосування принципу змагальності.

Щодо строків виконання зобов`язань за Договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 12-12/17пг від 12.12.2017.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що статтею 45 КУзПБ визначено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до положень частини другої статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
Аналіз норм статей 1, 45, 47 КУзПБ свідчить про те, що з моменту офіційної публікації оголошення про порушення щодо боржника провадження у справі про банкрутство є таким, що фактично настав, строк виконання усіх зобов`язань боржника, які виникли до моменту порушення щодо нього провадження у справі про банкрутство, і незалежно від настання строку їх виконання, кредитори за такими зобов`язаннями зобов`язані заявити грошові вимоги до боржника у справі про банкрутство з додержанням тридцятиденного строку від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, від 22.11.2022 у справі № 911/2548/20.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі №904/1693/19 вказала, що при визначенні статусу кредиторських вимог (конкурсні чи поточні) у справі про банкрутство має враховуватися насамперед момент виникнення вимоги, а не строк її виконання, відтак вимоги кредиторів, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, є конкурсними незалежно від строку виконання грошових зобов`язань боржника.
Вказана позиція неодноразово використана в судових рішеннях Верховного Суду, зокрема, в постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 908/1954/21.
Зважаючи на викладене, строк виконання Боржником зобов`язань за Договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 12-12/17пг від 12.12.2017 у будь-якому випадку є таким, що настав з моменту офіційної публікації оголошення про порушення щодо ТОВ «Фаін» провадження у справі про банкрутство, тобто з 10.09.2024. 

Щодо перебігу позовної давності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
У пункті 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі норми цього Кодексу, що визначають види позовної давності, які можуть застосовуватися до вимог особи, яка звертається до суду за захист свого цивільного права або інтересу (загальну і спеціальну позовну давність). І кожна позовна давність продовжена для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.

Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14 травня 2025 року № 4434-IX, який набув чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено.
Таким чином, строк позовної давності було продовжено/зупинено з 24.02.2022 до 04.09.2025.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
В той же час, відповідно до матеріалів справи жоден із учасників не заявляв клопотання про застосування судом позовної давності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Отже, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суд обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України", "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У даній справі судом апеляційної інстанції скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність "Дніпровський елеватор" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (про визнання грошових вимог ТОВ "Градолюкс") та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (за підсумками попереднього судового засідання, в частині вимог ТОВ "Градолюкс") у справі №904/3534/24- залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (про визнання грошових вимог ТОВ "Градолюкс") у справі №904/3534/24- залишити без змін.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 (за підсумками попереднього судового засідання, в частині вимог ТОВ "Градолюкс") у справі №904/3534/24- залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальність "Дніпровський елеватор" за подання апеляційної скарги на ухвали суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст.ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.02.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя  Ю.Б. Парусніков