Провадження №2/760/15/26
Справа №760/610/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026  м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді судді Застрожнікової К.С., 
при секретарі судового засідання Кравченко А.О., 
за участю:
представника позивача адвоката Ладигіна С.С.,
представника відповідача Куликова М.М., 
розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці, Державної казначейської служби України 
про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

02.01.2025 до Солом`янського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Ладігина С.С., в якій позивач просить суд:
- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 56 890,37 грн відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, а саме: 50 000,00 грн моральної шкоди, 880,31 грн відшкодування витрат на поштове відправлення та 6 010,06 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при захисті від притягнення до адміністративної відповідальності;
- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, вказано, що відповідно до протоколу № 0092/10000/24 від 09.02.2024, 02.12.2023 в зоні митного контролю м/п «УкрПошта», Київської митниці на території ДОПП AT «Укрпошта» (м. Київ, вул. Г. Кірпи, 2) здійснено митний огляд міжнародного поштового відправлення RD460776163UA, яке пересилалось з України ( ОСОБА_1, АДРЕСА_2, НОМЕР_1 ) до Тайвань (ОСОБА_8, АДРЕСА_3).
Зазначається, що під час митного огляду у МПВ виявлено: Фосилії - 4 шт.
Зауважується, що 05.12.2023 митницею здійснено взяття проб (зразків) товарів які направлено до Національного науково-природничого музею для проведення мистецтвознавчої експертизи на предмет встановлення належності зразків до культурних цінностей та визначення їх вартості, тобто, як стверджує позивач, у нього було вилучено предмети, які є його власністю і які він пересилав поштовим відправленням, а саме: скам`янілості з відбитками фрагментів скелетів безщелепних риб та рукотворна композиція з фрагментів скелету викопного краба.
У позові звертається увага на те, що 09.02.2024 стосовно ОСОБА_1 складено протокол № 0983/10000/23 про порушення вимоги Закону України від 21.09.1999 № 1068-XIV «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей», Наказу Міністерства культури та мистецтв України від 22.04.2002 № 258 «Про затвердження інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», за ознаками порушення митних правил, передбачених ст. 473 МК України.
Акцентується, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2024 у справі № 760/11903/24 закрито провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 473 МК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Вказується, що постановою Київського апеляційного суду від 23.07.2024 у справі № 760/11903/24 апеляційну скаргу представника Київської митниці Державної митної служби України залишено без задоволення, постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 31.05.2024 у справі № 760/11903/24 залишено без змін.
Позивач вважає, що своїми діями щодо безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності посадові особи Київської митниці завдали йому шкоду у виді моральної шкоди, а також у виді витрат на правничу допомогу та поштових витрат, які він поніс при відправці поштового відправлення, яке так і не було відправлено, а було вилучено митницею.
Як стверджує позивач, він є відомим колекціонером, і ці зразки були для нього дуже важливими елементами його колекції, весь час він переживав за їх збереження і повернення та не дивлячись на те, що остаточне рішення Київського апеляційного суду про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення було прийняте 23.07.2024, свої предмети, які він відправляв, він зміг забрати в Київській митниці тільки 03.12.2024, адже він проживає в місті Тернополі, а його речі були вилучені Київською митницею і зберігались в м. Києві. 
При цьому, позивач зазначає, що Митниця відмовлялась пересилати йому його предмети і наполягала на особистому приїзді з міста Тернополя в місто Київ і прийти в приміщення Київської митниці, щоб йому віддали належні йому фосилії, які у нього незаконно і безпідставно були вилучені. 
У позові наголошується, що позивач тільки в грудні зміг знайти представника в місті Києві, якому відправив нотаріальну довіреність за якою тільки 03.12.2024 Київська митниця повернула належні ОСОБА_1 фосилії.
Крім того, позивач зауважує, що сам процес протиправного притягнення його до адміністративної відповідальності завдав йому душевних стражданнях, які виражались у переживаннях щодо можливої конфіскації частини його колекції, незаконному притягненню до відповідальності, втрати репутації серед інших колег-колекціонерів, необхідність надавати пояснення, приймати участь у судових засіданнях, шукати захисника. 
Разом з тим, позивач вказує, що було порушено його звичний устрій життя, протягом усього судового розгляду постійна нервова напруга порушувала звичний для нього ритм життя та через незаконне обвинувачення у вчиненні правопорушення у нього погіршився сон, він перебував у постійній нервовій напрузі, не міг належним чином виконувати роботу, спілкуватися з сім`єю, мав пригнічений стан та постійна нервова напруга загострила його хронічні захворювання та послабила імунітет.
Таким чином, позивач розцінює розмір заподіяної йому моральної шкоди у 50 000,00 грн. 
Також позивач вважає, що протиправними діями Київської митниці йому завдано шкоду у розмірі 880,31 грн, за поштове відправлення, яке так і не було відправлено.
Водночас, позивач просить стягнути з Державного бюджету України відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при захисті від притягнення до адміністративної відповідальності у розмірі 6 010,06 грн.

09.01.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 13.01.2025.

15.01.2025 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва дану справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

06.02.2025 від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів, в якому представник просив суд долучити до матеріалів справи копію постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 14.01.2025, яка судом долучена до матеріалів справи. 

18.02.2025 до суду надійшов відзив за підписом представника Київської митниці, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.
У відзиві звертається увага на те, що позивача не було притягнуто Київською митницею до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а лише було складено протокол про порушення митних правил № 0092/10000/24 за ст. 473 МК України.
Вказується, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 522 МК України справа про порушення митних правил, передбачена статтею 473 МК України, розглядається районним судом, а не митним органом.
При цьому, у відзиві наголошується, що справа про порушення митних правил, передбачена статтею 473 МК України, відносно громадянина ОСОБА_1 була розглянута Солом`янським районним судом м. Києва, за результатами розгляду якої, судом було ухвалено постанову від 31.05.2024 у справі № 760/11903/24 про закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, як зазначається у відзиві, твердження представника позивача про те, що Київська митниця притягнула позивача до відповідальності є необґрунтованим та не відповідає дійсності.
Як стверджується у відзиві, на виконання вимог закону, головним державним інспектором оперативного відділу № 2 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Київської митниці, ОСОБА_3 було складено протокол про порушення митних правил № 0092/10000/24 відносно ОСОБА_1 за ст. 473 МК України та передано справу на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва.
Разом з тим, вказується, що з постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 31.05.2024 у справі № 760/11903/24 не вбачається встановлення факту протиправних дій посадових осіб Київської митниці.
Зауважується, що представником позивача не надано суду жодних доказів того, що посадова особа митниці при складенні протоколу про порушення митних правил порушила вимоги Митного кодексу України та не доведено підстав для цивільно-правової відповідальності митниці.
На думку Київської митниці, сам факт закриття судом адміністративної справи про порушення митних правил не свідчить про незаконність дій митного органу, не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Київської митниці заподіяли позивачу шкоду.
Крім того, Київська митниця вважає, що представником позивача не надано доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, зокрема не доведено, що позивач зазнав душевних страждань (переживань), необґрунтовано розмір моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн, який не повинен приводити до безпідставного збагачення позивача, відсутні докази загострення його хронічних захворювань та послаблення імунітету, відсутні обґрунтування щодо репутаційних втрат серед інших колег-колекціонерів та в чому такі репутаційні втрати виражаються.
У відзиві заперечується щодо душевних страждань отриманих позивачем внаслідок необхідності надавати пояснення, приймати участь у судових засіданнях, оскільки останній не приймав участі у судових засіданнях при розгляді справи за протоколом № 0092/10000/24.
Також заперечується щодо тверджень позивача про порушення його ритму життя та його неможливості виконувати роботу, оскільки після складання протоколу про порушення митних правил № 0092/10000/24 від 02.112.2023, позивач у березні 2024 року продовжував пересилати фосилії у міжнародних поштових відправленнях, тобто підтримував звичайні ділові зв`язки.
Київська митниця вважає, що факт складення протоколу про порушенням позивачем митних правил не створює підстав для відшкодування позивачу за рахунок Держави витрачених ним коштів на правову допомогу. 

21.02.2025 до суду надійшов відзив за підписом представника Казначейської служби, в якому ставиться питання про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відзиві зауважується, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб.
Зазначається, що належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.
Як стверджується у відзиві, позивач ототожнює визнання дій державного органу незаконними із закриттям провадження у справі № 760/11903/24 у зв`язку із відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення, проте даною постановою суду протиправність або незаконність дій Київської митниці не встановлена.
Таким чином, Казначейська служба вважає, що позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням Київської митниці та вини останнього в її заподіянні.

24.02.2025 до суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача Київської митниці, в яких відображено, що враховуючи те, що Київська митниця не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та під час розгляду справи про порушення митних правил Солом`янським районним судом міста Києва не встановлено протиправності у діях посадової особи митного органу під час складання протоколу про порушення митних правил, просила відмовити у задоволенні позову. 

24.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача адвоката Ладигіна С.С., в якій зазначено, що позивач не проушував митного законодавства, безпідставно був позбавлений майже рік свого майна, була безпідставно вилучена його посилка, складено протокол, та справа передана до суду, митниця безпідставно вимагала його прибуття з Тернополя до м. Києва, щоб забрати свої речі, чим були порушені права позивача. Переконаний, що підтвердженням порушення звичних соціальних зв`язків позивача стало те, що відправлена ним посилка не потрапила до іншого колекціонера у Тайвань, бо Київська митниця відкрила посилку, вилучила її вміст, була порушена репутація позивача як надійного партнера, бо людина в Тайвані чекала посилку. Крім того, на сторінці Київської митниці в мережі Фейсбук публікувалися звіти про діяльність митниці, та в порушення принципу презумпції невинуватості, не чекаючи рішення суду, Київська митниця опублікувала факт про порушення митних правил і те, що митники запобігли незаконному пересиланню з України культурних цінностей. Після розгляду справи судом та закриття провадження вказані відомості не були видалені із сторінки митного органу в соціальних мережах, тому із врахуванням викладеного, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог. 

26.05.2025 на підставі розпорядження керівника апарату за № 216 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи по причині неможливості продовжувати розгляд справи суддею Зуєвич Л.Л. у зв`язку із відрахуванням її зі штату, пов`язаного із смертю судді. 

27.05.2025 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була передана до провадження судді Застрожнікової К.С.

16.06.2025 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва позовну заяву було прийнято до розгяду та відкрито загальне позовне провадження, визначено дату проведення підготовчого судового засідання. 

02.07.2025, 03.07.2025 до суду від представника відповідача Київської митниці Д. Кундіус надійшов відзив, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, та зміст якого відповідає змісту відзиву за 18.02.2025.

03.07.2025 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача наголосив, що 30.11.2023 з Тернополя ОСОБА_1 цілком законно відправив в Тайвань зроблену ним композицію краба та плитки пісковика з фрагментами відбитків риб на ньому. Відправляв він посилку Укрпоштою, за що заплатив 880, 31 грн., водночас, 02.12.2023 Київська митниця здійснює огляд цієї посилки і вилучає її. Тобто, кошти, які ОСОБА_1 заплатив за поштову відправку 880, 31 грн. втрачені і йому ніхто їх не повертає, це сторона позивача рахує початком збитків. Далі, ОСОБА_1 укладає договір з адвокатом, який йде до Київської митниці і ознайомлюється з матеріалами справи, за цю правничу допомогу ОСОБА_1 заплатив 1000 грн. Далі, адвокат Ладигін С.С. написав письмові пояснення, в яких аргументував безпідставність обвинувачень ОСОБА_1 і відсутність в його діяї складу адміністративного правопорушення. В суд також були подані відповідні пояснення, за що ОСОБА_1 також заплатив гонорар адвокату в 1000 грн. 31.05.2024 Солом`янський районний суд міста Києва підтвердив відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , та за участь у судовому засіданні ОСОБА_1 сплатив йому гонорар у розмірі 1 000 грн. 23.07.2024 Київський апеляційний суд залишив скаргу Київської митниці без задоволення, в даному засіданні приймав участь адвокат, за що на його користь було сплачено гонорар у розмірі 1005, 03 грн., які також є витратами ОСОБА_1 через дії митниці. Крім того, аби забрати власне майно, ОСОБА_1 довелось оплатити 1000 грн. нотаріусу у м. Тернопіль, аби оформити довіреність, аби його знайомий забрав товари з митниці. Тому, наполягає на стягненні з Державного бюджету України на користь позивача 56 890, 37 грн. відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, а саме: 50 000 грн. моральної шкоди, 880, 31 грн. відшкодування витрат на поштове відправлення та 6010, 06 грн. відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при захисті від притягнення до адміністративної відповідальності. А також, просить стягнути 8 000 грн. 

04.09.2025 суд закрив підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ладигін С.С. підтримав позовні вимоги з підстав та за обставин, викладених у позові, наполягав на їх задоволенні. Зазначив, що моральна шкода була завдана позивачеві внаслідок незаконного притягнення до адмінітсратиної відповідальності, що вплинуло на звичний уклад життя позивача та порушило його соціальні зв`язки, дану шкоду він оцінює в 50 000 грн. Крім того, до завданої позивачеві майнової шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності позивач відносить понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката у справі про порушення митних правил, за які він оплатив 6010, 06 грн., а також понесені витрати по відправленню поштового відправлення у сумі 880, 31 грн. 

Представник відповідача Київської митниці Куликов М.М. заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що митницею було подано відзив та письмові пояснення, які він підтримує. 

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином, просили розглядати справу у їхню відсутність, у задоволенні позову відмовити. 

Із врахуванням позиції представників сторін, суд на місці ухвалив провести судовий розгляд у відсутність представника Державної казначейської служби України. 

07.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наслідками розгляду цивільної справи, та проголошення повного тексту судового рішення призначено на 16.01.2026.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2024 у справі 760/11903/24 (а.с. 82-93; https://reyestr.court.gov.ua/Review/119422710) вирішено: 
- провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності відправника міжнародного поштового відправлення №RD460776163UA громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 473 МК України закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення;
- вилучений відповідно до протоколу про порушення митних правил №0092/10000/24 від 09 лютого 2024 року товар: фосилія: Protopteraspis sp. 1, геологічний вік зразка близько 400 млн. років (дністровська серія) - 1 шт., фосилія: Protopteraspis sp. 2, геологічний вік зразка близько 400 млн. років (дністровська серія) - 1 шт., фосилія: Protopteraspis sp.2, геологічний вік зразка близько 400 млн. років (дністровська серія) - 1 шт., фосилія: Daira specioose (?) + Holyotis sp. Геологічний вік зразка близько 10 - 20 млн. років - 1 шт. - повернути власнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , або уповноваженій ним особі.
За змістом вказаної постанови від 31.05.2024, зазначається, зокрема, наступне:
«Заслухавши пояснення представника Київської митниці Державної митної служби України Келеберденка В.В. та захисника Ладигіна С.С., дослідивши матеріали справи та долучені докази, суддею було встановлено наступне.
Відповідно до службової записки начальника оперативного відділу №2 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_4 , 02.12.2023 року, 02.12.2023 р. в зоні митного контролю м/п «УкрПошта», Київської митниці на території ДОПП АТ «Укрпошта» (м. Київ, вул. Г. Кірпи, 2) здійснено митний огляд міжнародного поштового відправлення (далі - МПВ) RD460776163UA, яке пересилалося з України ( ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , НОМЕР_1 ) до Тайвань (ОСОБА_8, АДРЕСА_3). Під час митного огляду у МПВ, виявлено: Фосилії з ознаками старовини - 4 шт. 15.12.2023 р. митницею здійснено взяття проб (зразків) товарів та в подальшому направлено до Національного науково - природничого музею для проведення мистецтвознавчої експертизи на предмет встановлення належності зразків до культурних цінностей та визначення їх вартості. Відповідно до висновку № 196 від 19.12.2023 р. Національного науково - природничого музею надані на дослідження предмети, виявленні у міжнародному поштовому відправленні RD460776163UA є: Три зразки плиток червоного пісковику фації «древніх червоних пісковиків» з панцирами (cephalothoraxes) «риб» Protopteraspis двох видів (1,2,3 зразки), а також цілий краб та черепашка червоного молюска Halyotis sp. (4 та 5 зразки). П?ятий зразок черепашка червоного молюска Halyotis sp. виявлено під час обстеження четвертого зразка - краба «Daira speciose(?)». Фосилії, які мають попередні назви: Protopteraspis sp.1 2, 3. Protopteraspis sp. 2 4. Daira speciose (?) 5. Holyotis sp. Геологічний вік зразків 1 - 3 близько 400 млн. років (дністровська серія); 4, 5 - 10-20 млн. років. Мають культурну цінність (а.с. 6 - 8).
Згідно Акту про фактичне вкладення міжнародного поштового відправлення від 02.12.2023 року, у поштовому відправленні RD460776163UA знаходились фосилії 4 шт. (а.с. 10).
Як вбачається з Повідомлення про кримінальне правопорушення №4 від 03.01.2024 року та листа Управління Служби безпеки України в Тернопільській області від 02.02.2024 року №69/5/1/4-412, відсутні об`єктивні відомості, які підтверджують обізнаність громадянина ОСОБА_1 , що направлені ним у міжнародному поштовому відправленні № RD460776163UA фосилії можуть мати культурну цінність (а.с. 17-21).
Відповідно до п. 8.3.4. Акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу за відправленням № RD460776163UA, виявлено невідповідності: фосилії - 4 шт. (а.с. 11).
Згідно Акту про взяття проб (зразків) товарів від 15.12.2023 року, на території ЗМК ДОПП АТ «Укрпошта» було взято такі проби (зразки): Фосилії - 4 шт., реквізити накладної RD460776163UA (а.с.12).
Як вбачається з листа від 18.12.2023 року Вих. №78-5/20/13/22853 «щодо надання інформації стосовно предметів, виявлених в МПВ № RD460776163UA», зразки взяті з поштового відправлення № RD460776163UA було передані Національному науково - природничому музею НАН України разом з зазначеним листом у якому ставилось питання про надання інформації, а саме: яку саме фактичну назву має даний предмет, чи є наданий на експертизу предмет оригінальним, старовинний він чи сучасний, чи відноситься зазначений предмет до культурних цінностей, яка ринкова вартість зазначеного предмету (а.с. 13).
Відповідно до експертного висновку за результатами визначення палеонтологічного зразка з міжнародного поштового відправлення № RD460776163UA, який наданий на розгляд від Київської митниці (Вих. №196 від 19.12.2023 року), відомості про зразки: Місця знахідки: Поділля, басейн р. Дністер; матеріал: 1) плитки червоного пісковику раннього девону з відбитками панцирних «риб» (3 зразка); 2) слабко зцементований вапняк з крабом досконалої збереженості та молюском Halyotis sp. Ці п`ять зразків мають культурну цінність та наукове значення і можуть бути віднесені до категорії національне надбання. Стан збереження задовільний. Висновки і рекомендації експерта: У зв`язку з наведеними фактами наданий на експертизу зразки мають попередні назви: 1 - Protopteraspis sp. 1; 2, 3 - Protopteraspis sp. 2; 4 - Daira speciosa (?); 5) Halyotis sp. Зразки є оригінальними фосиліями. Геологічний вік зразків 1-3 близько 400 млн. років (дністровська серія); 4, 5 - 10-20 млн. років. Зразки являються ексклюзивними з точки зору палеонтолога. Мають культурну цінність. Рекомендується для включення до Державного реєстру національного надбання, а також до Музейного фонду України. Ринкову вартість не оцінюємо. Пропонується передати для експозиції в ННПМ НАН України (а.с. 14).
В судовому засіданні представник Київської митниці Державної митної служби України пояснив, що відповідно до вимог Митного кодексу України експертний висновок було надано ОСОБА_5 до складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , тому експерт про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України та за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України не попереджався.
Відповідно до п. п. 7.1., 7.2. Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції Українивід 26.12.2012 № 1950/5), до числа об`єктів мистецтвознавчої експертизи належать предмети антикваріату та твори монументального та станкового живопису, графіки, декоративно-ужиткового мистецтва, пам`ятки архітектури, скульптури, дрібної пластики, музичні інструменти, нотна література; нумізматика, фалеристика, геральдика та вексилологія (герби, прапори); друкована продукція, аудіо- та відеозаписи, фотографія ; Основними завданнями мистецтвознавчої експертизи є, зокрема: визначення художнього рівня, історичного значення, культурної цінності та стану твору; Орієнтовний перелік вирішуваних питань включає в себе, зокрема питання: Чи належить наданий на дослідження предмет до культурних цінностей, що мають художнє, історичне, етнографічне, наукове значення?
Згідно до п. 4.12. Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки). У вступній частині висновку експерта окрім іншого зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України та за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.
Як вбачається з експертного висновку за результатами визначення палеонтологічного зразка з міжнародного поштового відправлення № RD460776163UA, який наданий на розгляд від Київської митниці (Вих. №196 від 19.12.2023 року), відомості про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України та за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.
Крім того, зазначений висновок не містить у собі інших відомостей, встановлених п.4.12. Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень».
У зв`язку з чим, суддя критично сприймає цей доказ, долучений до матеріалів у справі про порушення митних правил.
Також, суддя звертає увагу на той факт, що Київською митницею Державної митної служби України вживались заходи щодо проведення експертизи у різних установах, передбачених Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України №400 від 25.07.2023 року, Про затвердження Переліку державних установ, закладів культури, інших організацій, яким надається право проведення державної експертизи культурних цінностей, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2023 року за №1347/40403.
З пояснень, наданих представником Київської митниці Державної митної служби України в судовому засіданні вбачається, що звернення до відповідних установ були пов`язані з надходженням пояснень від особи стосовно якої вирішується питання про притягнення її до адміністративної відповідальності.
Однак, відповідно до матеріалів справи зазначені листи Київської митниці Державної митної служби України датовані 27.02.2024 року, у той час як письмові пояснення захисника Ладигіна С.С. датовані 28 березня 2024 року (а.с. 29-30).
Також, захисник Ладигін С.С. у своїх письмових поясненнях від 28.03.2024 року вказав, що фосилії, які відправляв ОСОБА_1 не є культурними цінностями, з посиланням на положення ст. 1 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей», ОСОБА_1 запевняє, що відправляв гірські породи з скам`янілими відбитками панцирних риб. Такі знахідки є досить поширені на Поділлі України, вони є типовими і добре науково вивчені, про що свідчить багато наукових публікацій вітчизняних та зарубіжних авторів. Зразки скам`янілих відбитків також знаходяться в музеях України, зокрема в Національному науково - природничому музеї НАН України, Крім того, знахідки скам`янілих відбитків поширені у Великобританії, Норвегії, Німеччині, Канаді. Взірці з відбитками риб, що розглядаються в матеріалах цієї справи збережені не в повній мірі, відсутні фрагменти, тощо. Відбитки риб на гірській породі відтворені не достатньою контрастно і не рельєфно. Такі зразки не є рідкісними , а поширеними і тому не має підстав вважати їх культурною цінністю у визначенні статті 1 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей». Такі зразки не мають високого палеонтологічного значення. Рідкісними можуть бути зразки з повними і непошкодженими відбитками, що рельєфно відтворюватимуть усі елементами будови тіла риби, а у такому стані як представлено в матеріалах цієї справи вони є поширеними, а тому не можуть вважатись культурними цінностями. Також, ОСОБА_1 заявляє, що краба,якого він відправляв у цьому відправленні, він змайстрував самостійно із різних частин і елементів, які знаходив, Це взагалі не є зразком фауни минулого чи зразком палеонтології, адже це є сучасний виріб, зроблений ним. Тому, його не можна віднести до культурних цінностей. На підтвердження чого до пояснень додана стаття ОСОБА_1 . Також, вказав, що експертний висновок №196 від 19.12.2023 року вважає необґрунтованим, безпідставним і неправдивим, просив призначити повторну експертизу (а.с. 29 -32).
У матеріалах справи містяться листи Київської митниці Державної митної служби України до музеїв щодо проведення експертизи на приналежність зразків до культурної цінності (а.с.35- 36, 38-39, 40-42, 45, 48, 51-52. 53-50, 63).
Однак, відповідно до наданих листів відповідей Волинський краєзнавчий музей, Донецький обласний краєзнавчий музей Донецької обласної державної адміністрації, Житомирський обласний краєзнавчий музей Житомирської обласної ради, Краєзнавчий музей імені Тиводара Легоцького Закарпатської обласної ради, Запорізький обласний краєзнавчий музей Запорізької обласної ради, Рівненський обласний краєзнавчий музей Рівненської обласної ради, Комунальний заклад «Черкаський обласний краєзнавчий музей» Черкаської обласної ради, Комунальний заклад Сумської обласної ради «Сумський обласний краєзнавчий музей», Національний заповідник «Хортиця», Тернопільській обласний краєзнавчий музей, Херсонський обласний краєзнавчий музей, Івано - Франківський краєзнавчий музей Івано - Франківської обласної державної адміністрації не мають можливості провести відповідну експертизу.
Відповідно до листа Державного природознавчого музею (Вих. №46 від 17.04.2024 року), на фотографіях зображені чотири предмети, які є рештками викопних організмів. Три з них - рештки панцирних риб з девонських відкладів, поширених на Поділлі (Тернопільська і Хмельницька області), такі скам`яніння не є рідкісними. Один - майже цілий краб (наскільки це можна оцінити по фотографії) з черевоногим молюском з неогенових відкладів, поширених також на Поділлі; таке збереження викопних трапляється досить рідко, хоча для даних відкладів не є винятковим. Статтею 1 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» культурними цінностями визначено рідкісні колекції та зразки флори і фауни, мінералогії, анатомії та палеонтології, а отже викопний краб через гарну збереженість може вважатись культурною цінністю, тоді як інші предмети до таких н6е належать, оскіьки подібні скам`яніння можуть бути виявлені у відповідних відкладах (а.с. 39).
Також, з листа Державного гемологічного центру України від 20.02.2024 року на адресу Державної митної служби України вбачається, що вони можуть проводити державну експертизу культурних цінностей у частині природничих пам`яток на платній основі (а.с. 37). Однак, дані щодо проведення експертизи в матеріалах справи відсутні.
Згідно до листа Комунального закладу культури «Миколаївський обласний краєзнавчий музей» (Вих. №01-13/61 від 04.03.2024 року), наукові співробітники цього музею можуть провести просте експертне дослідження даних зразків тільки при візуалізації предметів (а.с. 52). Однак, дані щодо проведення експертизи в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ч. ч. 9, 11-13 ст. 357 МК України, у висновку про результати дослідження (аналізу, експертизи) зазначаються: 1) місце і дата проведення дослідження (аналізу, експертизи); 2) ким і на підставі якого документа проводилося дослідження (аналіз, експертиза); 3) запитання, поставлені перед експертом; 4) об`єкти дослідження (аналізу, експертизи); 5) матеріали і документи, надані експерту; 6) зміст та результати дослідження (аналізу, експертизи) із зазначенням методів їх проведення; 7) оцінка результатів дослідження (аналізу, експертизи), висновки та їх обґрунтування. У разі недостатньої ясності та повноти висновку експерта може бути призначено додаткове дослідження (аналіз, експертиза), яке доручається тому самому або іншому експертові. У разі необґрунтованості висновку або виникнення сумнівів у його правильності може бути призначено повторне дослідження (аналіз, експертиза), проведення якого доручається іншому експерту. Додаткові та повторні дослідження (аналізи, експертизи) призначаються на загальних підставах.
Також, згідно до ст. 515 МК України, експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою. Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи. Поставлені перед експертом питання та його висновок не повинні виходити за межі спеціальних знань експерта. Експерт надає висновок у письмовій формі від свого імені. У висновку викладаються суть проведеної ним експертизи та обґрунтування відповіді на поставлені запитання. Якщо експерт під час проведення експертизи встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не було поставлено запитань, він має право викласти ці обставини у своєму висновку. Висновок експерта не є обов`язковим для посадової особи митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. У разі незгоди цієї особи з висновком експерта у постанові, яка виноситься у справі, повинно міститися обґрунтування такої незгоди. У разі неналежної якості або повноти висновку експерта може бути призначена повторна експертиза, проведення якої доручається іншому експерту (експертам).
Експертний висновок за результатами визначення палеонтологічного зразка з міжнародного поштового відправлення № RD460776163UA, доданий до матеріалів справи (Вих. №196 від 19.12.2023 року) не містить у собі методів проведення досліджень та обґрунтування висновків.
Надані суду матеріали не містять доказів проведення додаткового або повторного дослідження (експертизи).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» від 21 вересня 1999 року № 1068-XIV, культурні цінності - об`єкти матеріальної та духовної культури, що мають художнє, історичне, етнографічне та наукове значення і підлягають збереженню, відтворенню та охороні відповідно до законодавства України, зокрема, рідкісні колекції та зразки флори і фауни, мінералогії, анатомії та палеонтології.
Згідно до п.1.3. Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України, затвердженої Наказом Міністерства культури і мистецтв України №258 від 22.04.2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2002 року за №571/6859, культурні цінності - визначені у статті 1 Закону України "Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей" об`єкти матеріальної та духовної культури, що мають художнє, історичне, етнографічне та наукове значення і підлягають збереженню, відтворенню та охороні відповідно до законодавства України.
Відповідно до п. 1.6. Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України, затвердженої Наказом Міністерства культури і мистецтв України №258 від 22.04.2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2002 року за №571/6859, вивезення, тимчасове вивезення, у тому числі шляхом пересилання, культурних цінностей за межі митної території України дозволяється за наявності свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України (далі - свідоцтво), зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2000 р. N 984 "Про затвердження зразка свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України".
Як встановлено п. п. 1, 3 Порядку проведення державної експертизи культурних цінностей, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2003 року №1343, державна експертиза культурних цінностей (далі - експертиза) - всебічний аналіз і вивчення культурної цінності об`єктів, заявлених до вивезення, тимчасового вивезення та повернутих в Україну після тимчасового вивезення, а також вилучених митними або правоохоронними органами, конфіскованих за рішенням суду та обернених відповідно до закону в дохід держави, за результатами яких складається експертний висновок. Первинна експертиза проводиться для підготовки обґрунтованого експертного висновку на об`єкт експертизи. Повторна експертиза проводиться у разі виявлення порушення вимог цього Порядку під час проведення первинної експертизи або за наявності обґрунтованих претензій заявника до експертного висновку первинної експертизи.
Згідно до п. п. 8, 9 Порядку, в експертному висновку зазначається достовірність об`єкта, автор, назва та подається його атрибутивний опис, який складається за такими критеріями: час створення; причетність до історичних подій, культурних традицій народів і пам`яток історії, видатних особистостей, виробників, мануфактур і шкіл; рівень визнання автора; стан збереженості, знаки та позначки, комплектність, лінійні розміри, соціокультурна функція, рівень суспільного визнання, унікальність, рівень виконавської техніки та популярності, наукова значущість, оцінна вартість. Експертний висновок повинен містити аргументовану рекомендацію щодо доцільності включення об`єкта до Державного реєстру національного культурного надбання та можливості вивезення його з території України.
Також, відповідно до ст. 3 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-XII, судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження.
Згідно до статті 12 Закону України «Про судову експертизу» , незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний: 1) провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок; 2) на вимогу особи або органу, які залучили експерта, судді, суду дати роз`яснення щодо даного ним висновку; 3) заявляти самовідвід за наявності передбачених законодавством підстав, які виключають його участь у справі. Інші обов`язки судового експерта передбачаються процесуальним законодавством.
Однак, експертний висновок (Вих. №196 від 19.12.2023 року), наданий Національним науково - природничим музеєм НАН України не містить у собі обґрунтування висновків експерта, на підставі чого експерт дійшов відповідних висновків, що надані зразки мають культурну цінність. Фактично висновок експерта містить лише сам висновок без опису порядку дослідження.
Також, захисник Ладигін С.С. просив звернути увагу суду, що експерт пропонував у зазначеному висновку передати для зберігання та експозиції в ННПМ НАН України, тобто до музею де він є в.о. заввідділу геології, що викликає сумніви в його неупередженості.
Крім того, матеріали справи містять у собі лист Державного природознавчого музею (Вих. №46 від 17.04.2024 року), який містить у собі інші висновки щодо досліджених зразків.
Також, захисником Ладигіним С.С. надано до матеріалів справи лист (Вих. №27Є03Є24 від 27 березня 2024 року) та лист - відповідь на нього Українського палеонтологічного товариства Національної академії наук України, у якому зазначено, що:
- Екземпляр №1 - представлений крупним уламком дорзальної пластини (потилиця) безщелепної риби роду Podolaspis Zych, 1931 задовільної збереженості. З наукової точки зору палеонтології екземпляр не має наукової цінності, оскільки є лише фрагментом головного відділу скелету викопного організму, фрагмент не містить морфологічних видових ознак;
- Екземпляр №2 - представлений внутрішнім ядром великого розміру із фрагментарно збереженою дорзальною пластиною (частина потилиці) безщелепної риби, подібної до роду Larnovaspis Blieck, 1984 поганої збереженості. З точки зору палеонтології екземпляр не має наукової цінності, оскільки через незадовільну збереженість є фрагментом викопного організму, що не містить видових морфологічних ознак;
- Екземпляр №3 - представлений частиною дорзальної пластини безщелепної риби роду Podolaspis Zych, 1931 задовільної збереженості. З точки зору палеонтології екземпляр не має наукової цінності, так як є лише фрагментом скелету голови викопного організму, що не містить морфологічних видових ознак.
- Екземпляр №4 - представлений кам`яною композицією (рукотворним виробом), в якому присутні скелетні рештки двох фосилій - викопного краба та черепашка червононогого молюска. Екземпляр не є науково описаним зразком краба Daira speciose і червононогого молюска Haliotis volhynica та не входить до жодної відомої наукової колекції, тому не може мати культурної цінності як композиція палеонтологічних решток.
Таким чином, матеріали у справі про порушення митних правил містять у собі суперечності та неузгодженість між собою, тож матеріали справи не містять у собі беззаперечних доказів того, що вкладення у поштове відправлення №RD460776163UA є культурними цінностями.
Статтею 473 МК України встановлена відповідальність за пересилання через митний кордон України в міжнародних експрес-відправленнях товарів, заборонених до такого пересилання законодавством України, а також пересилання у міжнародних поштових відправленнях товарів, заборонених до пересилання законодавством України та актами Всесвітнього поштового союзу.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 МК України, забороняється переміщення (пересилання) в міжнародних поштових та експрес-відправленнях: 1) товарів, заборонених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України відповідно до ввезення на митну територію України або вивезення з цієї території; 2) товарів, відправлених з порушенням митних правил; 3) товарів, щодо яких відсутні відповідні дозвільні документи, у разі застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; 4) товарів, які за результатами проведення заходів офіційного контролю не можуть бути випущені у заявлений митний режим відповідно до мети їх ввезення в Україну; 5) товарів (одяг, взуття тощо), що були у використанні та перебувають у брудному стані, які за своїми ознаками можуть становити небезпеку для працівників поштового зв`язку, без документів про проведену фумігацію; 6) товарів, що класифікуються в 1-24 групах згідно з УКТ ЗЕД, що переміщуються (пересилаються) на адресу громадян або відправляються громадянами, крім харчових продуктів загальною вагою не більше 10 кілограмів в упаковці виробника; 7) алкогольних напоїв та/або тютюнових виробів, що переміщуються (пересилаються) на адресу громадян або відправляються громадянами, незалежно від вартості; забороняється переміщення (пересилання) в міжнародних поштових відправленнях товарів, заборонених до пересилання відповідно до законодавства України та актів Всесвітнього поштового союзу, а також товарів, відправлених з порушенням вимог нормативно-правових актів з питань надання послуг поштового зв`язку.
Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно до статті 62 Конституції України , обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Як вбачається з п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005) . Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки" (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010). Наведені конституційні засади враховуються Конституційним Судом України у процесі перевірки на відповідність Конституції України положень статті 14-1, частини шостої статті 258 Кодексу.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини.
Як вбачається з п.65 рішення по справі «Коробов проти України» (Заява №39598/03) від 21.10.2011 року, суд також повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Тож, з врахуванням відсутності в матеріалах справи беззаперечних доказів наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 473 МК України, неузгодженість у наданих суду доказах щодо доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, всі сумніви суддя трактує на користь особи, щодо якої розглядається справа про притягнення її до адміністративної відповідальності.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи докази по справі, суддя дійшла висновку, що провадження по справі стосовно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 473 МК України підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Також, відповідно до протоколу про порушення митних правил №0092/10000/24 від 09.02.2024 року, опису предметів від 09.02.2024 року, довідки про розрахунковий об`єм займаної товарами (предметів) площі від 09.02.2024 року (а.с. 15, 16), безпосередні предмети порушення митних правил у кількості 4 шт. були вилучені.
Згідно зі статтею 283 КУпАП України, постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.
Таким чином, у випадку закриття провадження по справі товари, вилучені митним органом відповідно до протоколу про порушення митних правил, підлягають поверненню його власнику або уповноваженій ним особі у встановленому законом порядку.».
Постановою Київського апеляційного суду від 23.07.2024 у справі № 760/11903/24 апеляційну скаргу представника Київської митниці Державної митної служби України залишено без задоволення, постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 31.05.2024 залишено без змін (а.с. 13-27; https://reyestr.court.gov.ua/Review/120632914).
На а.с. 28 міститься копія квитанції Укрпошти про міжнародне поштове відправлення № RD460776163UA від 30.11.2023 вартістю 880,31 грн.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу при захисті від притягнення до адміністративної відповідальності позивачем до матеріалів справи долучено копії:
- акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 24.07.2024 до Договору про надання правової допомоги № 22/12/23 від 22.12.2023 на загальну вартість 6 010,06 грн (а.с. 29-30);
- рахунку № 1 від 19.03.2024 за Договором про надання правової допомоги № 22/12/23 від 22.12.2023 за послугу «Ознайомлення з матеріалами справи № 0092/10000/24 від 09.02.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ст. 473 Митного кодексу України, в приміщенні Київської митниці» вартістю 1 000,00 грн (а.с. 31);
- рахунку № 2 від 28.03.2024 за Договором про надання правової допомоги № 22/12/23 від 22.12.2023 за послугу «Підготовка і подача до Київської митниці Пояснень щодо протоколу про порушення митних правил № 0092/10000/24 від 09.02.2024 року» вартістю 1 000,00 грн (а.с. 32);
- рахунку № 3 від 31.05.2024 за Договором про надання правової допомоги № 22/12/23 від 22.12.2023 за послугу «Підготовка і подача до Солом`янського районного суду міста Києва Пояснень від 28.05.2024 року щодо відсутності в діях складу адміністративного правопорушення та підстав для притягнення до відповідальності (Справа № 760/11903/24, протокол про порушення митних правил № 0092/10000/24 від 09.02.2024 року)» вартістю 1 000,00 грн та за послугу «Участь у судовому засіданні в Солом`янському районному суді міста Києва у справі № 760/11903/24 (протокол про порушення митних правил № 0092/10000/24 від 09.02.2024 року)» вартістю 1 000,00 грн (а.с. 33);
- рахунку № 4 від 10.07.2024 за Договором про надання правової допомоги № 22/12/23 від 22.12.2023 за послугу «Підготовка і подача до Київського апеляційного суду Пояснень від 10.07.2024 року щодо апеляційної скарги Київської митниці на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2024 року у справі № 760/11903/24 (Справа № 760/11903/24, протокол про порушення митних правил № 0092/10000/24 від 09.02.2024 року)» вартістю 1 005,03 грн (а.с. 34);
- рахунку № 5 від 23.07.2024 за Договором про надання правової допомоги № 22/12/23 від 22.12.2023 за послугу «Участь у судовому засіданні 23.07.2024 року у Київському апеляційному суді у справі № 760/11903/24 (протокол про порушення митних правил № 0092/10000/24 від 09.02.2024 року)» вартістю 1 005,03 грн (а.с. 35);
- платіжної інструкції № 3365-7598-2258-0229 від 19.03.2024 про переказ ОСОБА_1 Ладигіну С.С. грошових коштів в розмірі 1 000,00 грн з призначенням платежу «Переказ власних коштів» (а.с. 36);
- платіжної інструкції № 3374-3757-2722-0858 від 28.03.2024 про переказ ОСОБА_1 Ладигіну С.С. грошових коштів в розмірі 1 000,00 грн з призначенням платежу «Переказ власних коштів» (а.с. 37);
- платіжної інструкції № 3438-5909-2840-0674 від 31.05.2024 про переказ ОСОБА_1 Ладигіну С.С. грошових коштів в розмірі 2 000,00 грн з призначенням платежу «Переказ власних коштів» (а.с. 38);
- платіжної інструкції № Р24А2968034668D2779 від 10.07.2024 про переказ ОСОБА_1 Ладигіну С.С. грошових коштів в розмірі 1 005,03 грн з призначенням платежу «Переказ власних коштів» (а.с. 39);
- платіжної інструкції № Р24А3027391851D2527 від 23.07.2024 про переказ ОСОБА_1 Ладигіну С.С. грошових коштів в розмірі 1 005,03 грн з призначенням платежу «Переказ власних коштів» (а.с. 40);
- Договору про надання правничої допомоги № 22/12/23 від 22.12.2023 укладеного між адвокатом Ладигіним С.С. та ОСОБА_1 , предметом якого є надання адвокатом правничої допомоги клієнту на умовах і в порядку визначених цим договором та законодавством, без обмежень повноважень, як представника/захисника у справах про притягнення до відповідальності за ст. 473 Митного кодексу України, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (виногороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання (а.с. 59-62).
Також до матеріалів справи долучено: копію заяви ОСОБА_1 до Київської митниці від 06.08.2024 про повернення вилучених предметів з поштового відправлення № RD460776163UA (а.с. 41); копію постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 19.07.2024 у справі № 760/15905/24 (а.с. 112-115); роздруківку скріншоту з сайту hromadske.ua (а.с. 205-206); роздруківку скріншоту статті ОСОБА_7 (а.с. 207-208); роздруківку скріншоту з сайту tsn.ua (а.с. 209-211); роздруківку скріншоту з соціальної мережі Facebook (а.с. 212-215).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти,заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди тим, що незаконним складенням протоколу про порушення митних правил відносно нього та вилученням належних йому фосилій, останньому довелося захищати свої права у судах, залучати до участі у справі адвоката, внаслідок чого були понесені значні матеріальні витрати. 
Крім того, позивач стверджує, що неправомірними діями митного органу йому було завдано значних душевних страждань, а також матеріальну шкоду за поштове відправлення, яке так і не було відправлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені частиною шостою статті 470, частиною третьою статті 471, статтями 472, 473, 476, частиною шостою статті 481, статтями 482-485 цього Кодексу, а також усі справи про порушення митних правил, вчинені особами, які не досягли 18- річного віку, розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями).
Як встановлено під час розгляду справи, митним органом складено протокол про порушення митних правил № 0092/10000/24 від 09.02.2024 відносно ОСОБА_1 за ознаками порушення митних правил, передбачених ст. 473 МК України.
Тобто, Київською митницею не було притягнуто позивача до відповідальності ст. 473 МК України, а лише складено протокол про порушення митних правил № 0092/10000/24 від 09.02.2024 відносно ОСОБА_1 за ознаками порушення митних правил, передбачених ст. 273 МК України.
Так, з урахуванням положень частини 2 ст. 522 МК України справа про порушення митних правил, передбачена статтею 473 МК України, розглядається районним судом, а не митним органом.
Відповідно справа про порушення митних правил, передбачених статтею 473 МК України, відносно ОСОБА_1 була розглянута Солом`янським районним судом м. Києва, за результатами розгляду якої судом було винесено постанову про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності відправника міжнародного поштового відправлення №RD460776163UA громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, твердження представника позивача про те, що Київська митниця притягнула позивача до відповідальності є необґрунтованим та не відповідає дійсності.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Цивільно-правову відповідальність можна поділити на договірну та позадоговірну (деліктну). Позадоговірна відповідальність наступає за відсутності договірних відносин між учасниками.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Окрім того, порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься у ст. 1174 ЦК України.
Згідно із ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173,1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Як роз`яснено у п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковими умовами для відшкодування шкоди є наявність таких елементів: наявність шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; наявність вини заподіювача. Відсутність хоча б одного з зазначених елементів виключає можливість покладення відповідальності на суб`єкта.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкодаполягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
В обґрунтуванні позовних вимог представник позивача, зокрема, зазначає, що сам процес протиправного притягнення його до адміністративної відповідальності завдав йому душевних стражданнях, які виражались у переживаннях щодо можливої конфіскації частини його колекції, незаконному притягненню до відповідальності, втрати репутації серед інших колег-колекціонерів, необхідність надавати пояснення, приймати участь у судових засіданнях, шукати захисника. 
У той же час, з постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2024 не вбачається встановлення факту протиправних дій посадових осіб Київської митниці.
Відповідно до статті 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Статтею 488 МК України передбачено, що провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.
Статтею 490 МК України визначено коло осіб, уповноважених на складення протоколу про порушення митних правил.
Статтею 491 МК України встановлено, що підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.
Відповідно до ч. 1 ст. 494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Тобто зазначеною вище нормою права визначено обов`язок посадової особи митного органу, яка виявила порушення невідкладно скласти протокол про порушення митних правил.
Відповідно на виконання вимог закону працівником Київської митниці було складено протокол про порушення митних правил № 0092/10000/24 від 09.02.2024 відносно ОСОБА_1 за ознаками порушення митних правил, передбачених ст. 473 МК України та передано справу на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва.
В той же час, відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зміст наведеної норми права дає підстави для висновку, що саме посадова особа, яка розглядає справу, зобов`язана встановити наявність/відсутність вини, та, зокрема, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності. Саме посадова особа, яка розглядає справу та встановлюючи наявність/відсутність підстав для звільнення від адміністративної відповідальності надає оцінку обставинам, які були причиною вчинення порушення, оцінюючи при цьому докази, якими ці обставини підтверджуються.
З наведеного слідує, що посадова особа митного органу у разі виявлення порушення зобов`язана невідкладно скласти протокол про порушення митних правил безальтернативно, а посадова особа, яка розглядає справу, надаючи оцінку обставинам, за яких було вчинено порушення, оцінює докази та приймає рішення про наявність чи відсутність підстав для звільнення від адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Позивачем не наведено жодних доводів та аргументів щодо порушення з боку Київської митниці законодавства. Складення митним органом протоколу про порушення митних правил та винесення судом постанови про закриття провадження у справі не свідчить про неправомірність дій посадових осіб Київської митниці.
Відтак, позивачем не доведено протиправності дій Київської митниці, як і не доведено причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями посадових осіб митниці, що, в свою чергу, виключає покладення цивільно-правової відповідальності.
Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, зокрема не доведено, що позивач зазнав душевних страждань (переживань, хвилювань).
При цьому, сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не може свідчити про заподіяння позивачу матеріальної та моральної шкоди та бути підставою для відшкодування такої.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делiкту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.
Згідно правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року в справі № 760/9462/16-а, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
Представником позивачем не доведено, що митний орган, складаючи відносно ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил, вчинив протиправні дії, які не відповідають вимогам законодавства, чим спричинили матеріальну та моральну шкоду.
Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є доказом вчинення посадовими особами Київської митниці неправомірних дій та, відповідно, підставою для відшкодування шкоди.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 685/547/23). 
Враховуючи все наведене у сукупності, з огляду на принцип диспозитивності, надані в даній конкретній справі стороною позивача докази, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської митниці, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, - відмовити. 

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Повний текст судового рішення складено 16.01.2026

Суддя    К.С. Застрожнікова