ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/4696/25 	

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (відповідач 2), яким просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 № 071750012747 від 05.04.2024 р.; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»: період проходження ОСОБА_1 строкової військової служби в рядах Радянської Армії з 02.11.1976 р. по 30.10.1978 р.; період служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ (Управління МВС України в Закарпатській області) з 15.12.1978 р. по 30.12.1996 р.; період служби ОСОБА_1 в органах Управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Закарпатській області з 31.12.1996 р. по 22.09.2003 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та здійснити нарахування і виплату з 29.03.2024 р. ОСОБА_1 пенсії державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 28.03.2024 р. за № 10- 02/05/39 з урахуванням виплачених сум пенсії.
Позовна заява мотивована тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області i отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII. 
Позивач звернувся до ГУ ПФ України в Закарпатській області з заявою щодо переведення його з пенсії за вислугу років, призначеної згідно норм Закону № 2262-XII на пенсію по віку згідно Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889.
Вказану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду у Тернопільській області та прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії та не зараховано до стажу державної служби період проходження строкової військової служби в рядах радянської армії, період служби в органах внутрішніх справ та період служби в органах Управління податкової міліції.
Таке рішення представник позивача вважає протиправним, оскільки, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця.
Представник позивача наголошує, що, враховуючи приписи Порядку № 229, Порядку № 283, Закону від 10.12.2015 р. № 889-VIII, робота позивача на різних посадах в органах внутрішніх справ зараховується до стажу державної служби. Так само, як і перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
3 огляду на викладене, враховуючи відповідність віку позивача, його страхового стажу та стажу державної служби всім критеріям та вимогам законодавства, відповідач, як вважає представник позивача, неправомірно та безпідставно відмовив позивачу у переведенні на пенсію державного службовця по віку відповідно до Закону України «Про державну службу».
Представник відповідача 1 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що позивачу правомірно відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки відповідно до записів трудової книжки у позивача відсутній необхідний стаж роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» станом на 01.05.2016 р.
Як зазначає представник, умовою для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, є, зокрема, для тих осіб, які на день набрання чинності Законом (01.05.2016 р.) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Разом з тим, зазначає, що належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про перерахунок пенсії та прийняв рішення про відмову у її перерахунку. Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області має бути зобов`язано повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії відповідно у випадку задоволення позову.
Представник відповідача 2 подав відзив на позовну заяву та стверджує, що оскільки, відповідно до записів в трудовій книжці стаж державної служби позивача складає 03 роки 06 місяців 01 днів (01.11.2012 по 01.05.2016), у органів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави для призначення йому пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015. 
Щодо вимоги позивача про здійснення виплати пенсії в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати зазначених в довідках, представник відповідача 2 звертає увагу на те, що вказані вимоги, є передчасними, оскільки за результатами розгляду заяви позивача органом Пенсійного фонду України зроблено висновок, про відсутність правових підстав на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», переведення на пенсію державного службовця здійснено не було, а тому спору щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця на час звернення до суду у цій справі немає, тому підстави вважати, що права позивача при здійсненні такого переведення будуть порушені, відсутні.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області i отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII.
29 березня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з заявою щодо переведення його з пенсії за вислугу років, призначеної згідно норм Закону № 2262-XII на пенсію по віку згідно Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889. До заяви позивачем, серед іншого, було додано довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 28.03.2024 р. за № 10-02/05/39, видану Національною службою посередництва і примирення в Закарпатській області.
За принципом екстериторіальності заяву від 29 березня 2024 року розглянуто Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Тернопільській області та прийнято рішення від 05 квітня 2024 року № 071750012747, яким ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії.
Відповідно до вказаного рішення згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 01.11.2012 р. по 09.07.2023 р. працював на посаді начальника відділення Національної служби посередництва і примирення в Закарпатській області. Період роботи з 01.11.2012 р. по 01.05.2016 р. підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, і становить 03 роки 06 місяців 01 день.
Враховуючи вищевикладене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у проведенні перерахунку згідно з заявою від 29.03.2024 р. № 401. 
Разом з тим, в оскаржуваному рішенні зазначено що відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 р. та Постанови Кабінету Міністрів України № 622 від 14 вересня 2016 року «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889»: - мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 889 та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 889 та актами Кабінету Міністрів України.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 05 квітня 2024 року № 071750012747 про відмову у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» неправомірним, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.
Згідно зі статтею 37 Закону України № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ІV, який набрав законної сили з 01.01.2004 р.
Абзацом 1 частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
01.05.2016 р. набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII, згідно із пунктом 2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 8 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно пункту 10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 р. № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (Порядок № 622, дата набрання чинності 23.09.2016 р., застосовується з 01.05.2016 р.).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 622 згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 р. № 889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу»: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають, зокрема: чоловіки, які досягли віку 62 роки.
Абзацом 1 частини третьої Закону № 1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Проаналізувавши зміст вищезазначених правових норм, суд наголошує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 р. є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень України Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.03.2021 р. по справі № 500/5183/17, від 11.04.2023 р. по справі № 1.380.2019.003855.
Відтак, після 01.05.2016 р. (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи: які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Так, відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 10.07.1975 р., позивач у період з 15.12.1978 р. по 30.12.1996 р. проходив службу в органах внутрішніх справ; з 31.12.1996 р. по 22.09.2003 р. проходив службу в органах державної податкової служби, а саме податкової міліції.
Щодо доводів відповідача про те, що займані позивачем посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 затверджено Порядок, яким визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби (діяв до 01.05.2016 р.).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба):
- на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців;
- на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 283, до стажу державної служби включається також:
- час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях;
- час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ.
Відповідно до наказу Державної податкової адміністрації України від 28.08.1997 р. № 273 вислуга років підполковника міліції ОСОБА_1 , начальника відділу по особливо важливих справах Управління податкової поліції ДПА в Закарпатській області складає 20 років 06 місяців 02 дні. Отже, за час проходження служби позивачу присвоювались спеціальні звання (підполковник міліції). 
Додатком 5 до Постанови № 306 передбачено, що спеціальне звання «підполковник податкової міліції» прирівнюється до 5 рангу державного службовця. 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 займав посаду державного службовця зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах з 31.12.1996 р. по 22.09.2003 р. та період проходження служби в органах внутрішніх справ з 15.12.1978 р. по 30.12.1996 р. має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.
Така позиція суду викладена у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року по справі № 21-340.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.11.2018 р. у справі № 686/8090/17.
Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебував на військовій службі в період з 12.11.1976 р. по 30.10.1978 р., а тому вказаний період підлягає зарахуванню до стажу державної служби .
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в України в Тернопільській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 № 071750012747 від 05.04.2024 р. є таким, що прийняте всупереч нормам чинного законодавства, отже є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскаржуване позивачем рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця. Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх, передбачених нормами пенсійним законодавством, умов для прийняття рішення про призначення пенсії державного службовця.
При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.
Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем не досліджувалась довідка про складові заробітної плати, яку просить врахувати позивач при призначенні пенсії державного службовця, що також перешкоджає суду надати оцінку дотриманню усіх, передбачених нормами пенсійним законодавством, умов для прийняття рішення про призначення пенсії державного службовця.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За таких обставин та керуючись положеннями частини четвертої статті 245 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про перехід на пенсію державного службовця, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням викладеного, враховуючи часткове підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 9, 19, 77, 78, 243, 246, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 05 квітня 2024 року № 071750012747 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (код ЄДРПОУ - 14035769) зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, період проходження строкової військової служби з 12 листопада 1976 року по 30 жовтня 1978 року; період проходження служби в органах внутрішніх справ з 15 грудня 1978 року по 30 грудня 1996 року; період служби в органах податкової міліції з 31 грудня 1996 року по 22 вересня 2003 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	П.П.Микуляк