ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/5770/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року (суддя Татаринов Д.В., повне судове рішення складено 19 вересня 2025 року) в справі № 280/5770/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ у Київській області) про:
визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 17 березня 2025 року № 101650006395;
зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу період його роботи у Приватному малому підприємстві «Фортлам» з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року та період його роботи у Приватному підприємство «СВА» з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року;
визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області від 17 квітня 2025 року № 9546-10831/К-02/8-1000/25;
зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області зарахувати до спеціального стажу роботи в пільговому обчисленні (в розрахунку один місяць служби за три місяці) періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення охорони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, а саме: 30 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року, з 21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17 березня 2025 року № 101650006395.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року, з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року, а також зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 із розрахунку один місяць служби за три такі періоди перебування на військовій службі як 30 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року, з 21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 березня 2025 року про призначення пенсії у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-VІ, з урахуванням висновків суду в цій справі.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Вказує, що за доданими до заяви документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.12.1992 по 17.02.1993, оскільки відсутня дата та номер наказу при звільненні; з 18.02.1993 по 01.03.1994, оскільки при звільненні використану печатку старого зразка, яка містить напис «УССР». Запис про перейменування/реорганізацію підприємства відсутній. Довідку про реорганізацію підприємства відповідачем не надано, тобто записи в трудовій книжці позивача вчинено з порушенням Інструкції №58, Інструкції №162. На виконання Порядку №637, позивачем не надано уточнюючі довідки. 
Стосовно питання зарахування у кратному розмірі періоду військової служби в особливий період вказує, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. 
Судом першої інстанції не надано належної уваги тому, що Положення №530 та Положення № 393 не поширюється на спірні правовідносини, оскільки позивач в позовній заяві просить здійснити призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058, тому підстави для зарахування періоду участі позивача в бойових діях у воєнний час в кратному розмірі відсутні. Також звертає увагу суду, що пунктом 6 Порядку №637, передбачено, що військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2). В такій довідці має бути відображено, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, проте в наданій довідці не вказано, що військова служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці. Окрім того, не враховано, що довідка видана військовою частиною НОМЕР_1 , а не територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, що порушує вимоги Порядку №637. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-VІ.
Вищезазначена заява з урахуванням принципу екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в запорізькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17 березня 2025 року № 101650006395, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 115 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Згідно з вказаним рішенням вік заявника 60 років 7 місяців 11 днів, необхідний страховий стаж згідно з частиною 4 статті 115 Закону № 1058 становить 25 років, страховий стаж особи становить 22 роки 11 місяців 21 день. За доданими документами до страхового стажу відповідачем – 1 не зараховано періоди роботи: з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року, оскільки відсутня дата та номер наказу при звільненні; з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року, оскільки при звільненні використано печатку старого зразка, яка містить напис “УССР”.
Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу на підставі частини 4 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
04 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Київській області із заявою стосовно здійснення перерахунку стажу в частині проходження військової служби в трьох кратному розмірі.
Листом від 17 квітня 2025 року № 9546-10831/К-02/8-1000/25 повідомлено позивача, що зарахування до страхового стажу періодів військової служби на пільгових умовах в кратному обчисленні, зокрема, один місяць служби за три місяці, за нормами Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” не передбачено. Та вказано, що зарахування військової служби до страхового стажу здійснюється на підставі довідок військових комісаріатів.
Встановивши, у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 05 лютого 1987 року на 6-7 сторінках наявна інформація про перебування позивача на роботі на Приватному малому підприємстві "ФОРТЛАМ" на посаді інженера по забезпеченню у період з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року. При цьому в трудовій книжці наявний запис про прийняття його на роботу згідно наказу № 2 від 01 грудня 1992 року та відсутній запис про наказ та дату звільнення. При цьому наявна дата звільнення позивача з роботи на підставі статті 38 КЗпП. 
Також на 8-9 сторінках трудової книжки позивача наявна інформація про його перебування на роботі на Приватному підприємстві "СВА" на посаді заготовщика макулатури у період з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1993 року. При цьому в трудовій книжці наявний запис про прийняття його на роботу згідно наказу № 12 від 16 лютого 1993 року про звільнення його з роботи на підставі наказу № 19 від 01 березня 1994 року. При цьому наявна дата звільнення позивача з роботи на підставі статті 38 КЗпП.
Суд першої інстанції вважав, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкцій №162 та №58, записи в трудовій книжці про роботу позивача відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки відображені в хронологічному порядку, містять чітку інформацію щодо посад на яких позивач працював у спірний період та характер роботи яку від виконував, а також інформацію щодо підприємств на яких працював позивача та підстав призначення на такі посади.
При цьому судом першої інстанції вказано, що наявність певних недоліків оформлення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи на Приватному малому підприємстві "ФОРТЛАМ" з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року та на Приватному підприємство "СВА" з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року, а вимоги позивача про скасування рішення та зарахування вищезазначених періодів роботи до його страхового стажу підлягають задоволенню.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що час проходження позивачем військової служби, протягом якого позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, повинен бути зарахований до пільгового стажу позивача в кратному обчисленні (в даному випадку 30 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року, з 21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року) - один місяць служби за три місяці.
Врахувавши, що листом ГУ ПФУ в Київській області від 17 квітня 2025 року № 9546-10831/К-02/8-1000/25, який позивачем помилково сприймається як рішення про відмову у перерахунку стажу, позивача повідомлено про можливість зарахування військової служби до страхового стажу на підставі довідок військових комісаріатів, рішення про відмову у перерахунку стажу позивача ГУ ПФУ в Київській області не приймалось, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди військової служби на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три такі періоди перебування на службі як 30 липня 2023 року, з 14 серпня 2023 року, з 21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року, протягом яких ОСОБА_1 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Покровському районі, н.п. Побєда, Покровськ, Красногорівка, Луганській області, Сватівському районі, н.п. Стельмахівка.
Суд визнає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 10 березня 2025 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду ?із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту?4 частини першої статті? 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, від 17 березня 2025 року № 101650006395 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із відсутністю необхідного страхового стажу.
У рішенні вказано, що вік?заявника 60 років 7 місяців 11 днів, необхідний страховий стаж становить 25 років, страховий стаж особи становить 22 роки 11 місяців 21 день.
За?доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи:
- з 01 грудня 1992 року по?17 лютого 1993 року, оскільки відсутня дата та номер наказу при звільненні;
- з? 18 лютого 1993 року?по 01 березня 1994 року, оскільки при звільненні використано печатку старого зразка, яка містить напис «УССР».
Крім того, відповідно до розрахунку стажу період проходження позивачем військової служби в особливий період з 10 листопада 2022 року по 30 липня 2024 року до страхового стажу зараховано у одинарному розмірі.
ОСОБА_1 04 квітня 2025 року звернувся до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про проведення перерахунку стажу в частині проходження військової служби.
Листом від 17 квітня 2025 року № 9546-10831/К-02/8-1000/25 ГУ ПФУ у Київській області повідомлено позивача про те, що зарахування до страхового стажу періодів військової служби на пільгових умовах в кратному обчисленні, зокрема, один місяць служби за три місяці, за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено; зарахування військової служби до страхового стажу здійснюється за довідками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Спірним в цій справі є питання правомірності відмови позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності страхового стажу.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частинами першою та другою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок. 
Відтак, для призначення пенсії на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV особа має досягнути 55 років та мати необхідний страховий стаж не менше 25 років.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Підставою неврахування до страхового стажу періоду роботи з 01 грудня 1992 року по?17 лютого 1993 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 є відсутність дати та номеру наказу про звільнення, з? 18 лютого 1993 року?по 01 березня 1994 року - використання печатки старого зразка, яка містить напис «УССР».
Трудова книжка серії НОМЕР_2 містить на 6-7 сторінках?записи про роботу позивача у? Приватному? малому підприємстві «Фортлам» на посаді інженера по забезпеченню у період з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року (наявний запис про прийняття на роботу згідно з наказом № 2 від 01 грудня 1992? року, відсутній запис про наказ та дату звільнення, проте наявна дата звільнення позивача з роботи на підставі статті?38 КзпП).
Крім того, на сторінках 8-9 трудової книжки міститься інформація про роботу у Приватному підприємстві «СВА» на посаді заготовщика? макулатури у період з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1993 року, зокрема, запис про прийняття на роботу згідно з наказом № 12 від 16 лютого 1993 року про звільнення з роботи на підставі наказу № 19 від? 01 березня 1994 року, наявна дата звільнення позивача з роботи на підставі статті 38 КЗпП.
На момент заповнення трудової книжки позивача вперше порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року? №162 (далі - Інструкція №162).
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі – Інструкція №58, діє з 29 липня 1993 року), встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність незарахування спірних періодів до страхового стажу. 
Стосовно питання зарахування к кратному розмірі періоду проходження позивачем військової служби в особливий період суд зазначає таке.
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій.
Довідкою військової частини НОМЕР_3 ?від 28 лютого 2025 року № 08/108 про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України підтверджено, що ОСОБА_1 в періоди 30 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року, з?21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року,? 09 вересня? 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року?брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Покровському районі, н.п. Побєда, Покровськ, Красногорівка, Луганській області, Сватівському районі, н.п. Стельмахівка.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено види військової служби, а саме, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ), відповідно до статті 1-2 якого військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації, які не можуть бути скасовані чи призупинені без їх рівноцінної заміни.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Положеннями абзацу 2 частини першої статті 8 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. 
За приписами статті 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям. 
Аналіз приведених вище норм права дає підставою для висновку, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу та стажу роботи за спеціальністю, а час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується, зокрема, до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Наказом Міністерства оборони України №530 від 14 серпня 2014 року «Про положення про організацію роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за №1294/2607, відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність до чинного законодавства, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (далі - Положення №530).
Пунктом 2.3 розділу 2 Положення №530 передбачено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу):
1) один місяць служби за три місяці:
участь у бойових діях у воєнний час;
час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, контузій, каліцтв або захворювань, одержаних військовослужбовцями у військових частинах, штабах та установах, які входили до складу діючої армії;
час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих;
час виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, - з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1988 року;
час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу відповідно до Закону України “Про участь України в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки”;
час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;
період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення;
час служби, зазначений у постанові Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 30 «Про пільги щодо обчислення вислуги років військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали участь в операціях Миротворчих Сил ООН» (зі змінами);
час проходження служби військовослужбовцями Служби безпеки України, направленими у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичних установ України, їх співробітників та членів їх сімей;
інші періоди, зазначені в підпункті “а” пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей” (зі змінами);
крім вищезазначених, періоди дійсної військової служби у Збройних Силах СРСР, які підлягають зарахуванню до вислуги років на пенсію на пільгових умовах, наведені в додатку 2 до цього Положення.
За положеннями абзацу а) пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, зокрема, час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що зазначена військова служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17 та від 2 квітня 2020 року у справі №185/4140/17 (92-а/185/282/17), від 16 червня 2020 року у справі №185/7049/16-а.
Відтак, період, протягом якого позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а саме 30 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року, з?21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року,? 09 вересня? 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року, повинен бути зарахований до страхового стажу позивача в кратному обчисленні.
Наведене правозастосування та висновки суду вказують на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, які слугував підставою для часткового задоволення. 
Доводи апелянта про правомірність зарахування періоду військової служби позивача в особливий період до страхового стажу в одинарному розмірі, а пільгове обчислення періоду військової служби застосовується при призначенні пенсій за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», спростовані приведеними вище висновками суду.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року в справі № 280/5770/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року в справі № 280/5770/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 13 січня 2026 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов