№ 207/6170/24 
№ 2/207/54/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Кам`янське .

Південний районний суд міста Кам`янського у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол Л.В. , за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Ліжник В.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 207/6170/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю ,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки з 5 серпня 1972 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла . Під час їх спільного сумісного проживання , батько його дружини - ОСОБА_6 у 2007 році подарував своїй доньці ОСОБА_7 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , співвласником якої він був , та частина якої була успадкована ним після смерті його тещі ОСОБА_8 у 2000 році . Право власності на іншу 1/2 частину квартири було зареєстровано Дніпродзержинським БТІ за відповідачами , а саме : за ОСОБА_3 , який є братом його померлої дружини ОСОБА_7 , та племінницею покійної дружини - ОСОБА_4 , яка є донькою ОСОБА_3 . Відповідачі разом з батьками його покійної дружини ОСОБА_7 були зареєстровані у квартирі на час її приватизації у 1998 році на підставі розпорядження від 3 квітня 1998 року ВАТ «Дніпрохімбуд» . Відповідачі ніколи у квартирі не проживали , їх особистих речей у квартирі немає . ОСОБА_3 у 1980-х роках спочатку їздив працювати у м. Магадан Російської Федерації вахтовим методом , а потім після смерті своїх батьків остаточно переїхав жити до м. Магадан у 2009 році . ОСОБА_4 була зареєстрована у квартирі для отримання паспорту , але згодом вийшла заміж і також виїхала у м. Магадан . Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримали громадянство Росії , і після 2009 року до України взагалі не поверталися . Після смерті батька дружини – ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 фактично оселилися у даній квартирі та стали в ній проживати . Зареєструватися у квартирі не мали змоги, оскільки для цього необхідна письмова згода всіх співвласників квартири . Коли відповідач ОСОБА_3 у 2009 році виїжджав до Російської Федерації , то ОСОБА_7 сплатила йому грошові кошти у сумі приблизно 800 доларів США у якості компенсації за його частку у батьківській квартири , а ОСОБА_3 пообіцяв їй , що обов`язково повернеться та переоформить свою з донькою частину квартири , але жодних розписок , або інших , підтверджуючих це документів , не залишив . Неодноразово намагався зв`язатися з відповідачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 щодо пропозиції відчуження частини даної квартири на нього , але всі його намагання закінчувалися обіцянками , а потім відповідачі взагалі перестали виходити на зв`язок з ним . Після смерті дружини ОСОБА_7 успадкував оформлену на неї 1/2 частину квартири , а інша 1/2 частина квартири так і залишається зареєстрована за відповідачами . Підтримує квартиру у жилому стані , дбає не тільки про квартиру , а й про дах , оскільки квартира знаходиться на другому поверсі двоповерхового будинку , що у свою чергу накладає на нього обов`язкові значні грошові витрати на ремонт даху та підтримання квартири у житловому стані , як власника . З урахуванням його пенсійного віку і відсутністю можливості розпорядження своєю власністю , ці обставини породжують значні труднощі для нього , які можуть бути вирішені виключно у судовому порядку . Згідно акту про фактичне проживання від 30 жовтня 2024 року № 1365 за адресою : АДРЕСА_2 зафіксовано , що ОСОБА_2 , 1951 року народження , проживав зі своєю дружиною ОСОБА_7 , 1950 року народження , з вересня 2007 року до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . До теперішнього часу на спірну частину квартири окрім нього ніхто не претендує . У зв`язку з тим , що мешкає разом зі своєю родиною вже більше 15 років у даній квартирі , за час проживання вчиняв дії направлені на підтримання квартири у придатному для проживання стані , що у свою чергу потребувало вкладення достатньо великої суми грошових коштів з сімейного бюджету .
У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав і пояснив , що 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 його дружині ОСОБА_7 подарував її батько ОСОБА_6 . Його дружина ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Успадкував 1/2 частину квартири після смерті ОСОБА_7 . На теперішній час бажає оформити на себе іншу 1/2 частину квартири , оскільки витрачав на утримання квартири кошти . Є власником 1/2 частини квартири з часу оформлення спадщини з 24 серпня 2023 року . Вважає , що йому належить ще і інша 1/2 частина квартири , оскільки заплатив відповідачу ОСОБА_3 у 2009 році грошові кошти за квартиру . З 2007 року разом з дружиною ОСОБА_7 мешкали у квартирі , доглядали її батька ОСОБА_6 , який був старий та хворий . ОСОБА_6 помер у 2008 році чи у 2009 році . У квартирі відповідач ОСОБА_3 не мешкав , іноді приходив до свого батька , відвідував його , це було у 2009 році . Після смерті батька ОСОБА_3 зібрав свої речі та поїхав до м. Магадану до своєї дружини та доньки . Квартира АДРЕСА_1 - це трикімнатна квартира , якою він користувався , сплачував комунальні послуги , робив ремонт , замінив вікна та двері , зробив електричне опалення . Постійно мешкав у смт. Карнаухівка , там був і зареєстрований . У нього немає зараз зв`язку з відповідачами , але раніше підтримували зв`язок та спілкувалися . Відповідачі мешкають у м. Магадані , останнього разу спілкувався з ними у 2009 році . До поліції щодо встановлення факту безвісно відсутніми стосовно відповідачів вони з дружиною не зверталися . У 2009 році разом з дружиною передали відповідачам гроші за 1/2 частину квартири , однак розписку ОСОБА_3 тоді не написав .
Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала і пояснила , що позивач ОСОБА_2 з 1972 року перебував у шлюбі з ОСОБА_5 . Під час сумісного проживання , батько дружини позивача - ОСОБА_6 у 2007 році подарував своїй доньці ОСОБА_7 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Право власності на іншу 1/2 частину квартири було зареєстровано Дніпродзержинським БТІ за відповідачами . Але у квартирі відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживали , оскільки у 2007 році ОСОБА_3 переїхав мешкати до м. Магадану , а його донька ОСОБА_4 , після отримання паспорту , також поїхала мешкати до м. Магадану . Згодом ОСОБА_4 вийшла заміж та змінила своє прізвище . Після того , як ОСОБА_7 у 2007 році отримала від батька ОСОБА_6 у дар 1/2 частину квартири , з 2009 року позивач ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_7 оселилися у квартирі та почали там мешкати , але зареєструватися у квартирі вони не могли , оскільки необхідна була письмова згода усіх співвласників квартири . ОСОБА_2 намагався неодноразово зв`язуватися з відповідачами стосовно відчуження належної їм 1/2 частини квартири , але всі намагання закінчувалися лише обіцянками з боку відповідачів . Згодом відповідачі взагалі перестали виходити на зв`язок . Після смерті дружини позивача – ОСОБА_7 , у 2023 році ОСОБА_2 успадкував та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири , інша 1/2 частина квартири залишається бути зареєстрованою за відповідачами . Квартира розташована у двоповерховому будинку і знаходиться на другому поверсі будинку , тому ОСОБА_2 був вимушений підтримувати дах квартири . ОСОБА_2 витрачав гроші на ремонт квартири . З метою приведення документів на квартиру , яка знаходиться у фактичній власності позивача з 2007 року , необхідно укладати договори з комунальними підприємствами для сплати комунальних послуг . ОСОБА_2 володіє квартирою більше п`ятнадцяти років . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , а зокрема , право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 . Згідно інформації КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» ДОР вбачається , що 1/2 частина квартири зареєстровано за відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . До теперішнього часу окрім позивача на цю квартиру ніхто не претендує . Квартира не є об`єктом комунальної власності та на балансі Кам`янської міської ради не перебуває . Загальна вартість 1/2 частини квартири складає 198600 гривень , що підтверджується звітом оцінки майна . Вважає , що позивач ОСОБА_2 набув право власності на квартиру за набувальною давністю .
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання неодноразово не явилися , про день та час розгляду справи повідомлені належним чином , причину неявки суду не повідомили , не надали відзив , представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи , тому суд проводить заочний розгляд справи .
Представник третьої особи – Департаменту комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради пояснив , що Департамент комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради вважає , що є підстави для відмови у задоволенні позову , оскільки представником позивача у даному позові обрано неналежний спосіб захисту . Позивач посилається на ст. 344 ЦК України , але , як з`ясувалося , позивач почав фактично володіти , тобто , розпочав володіти майном у серпні 2023 року , після того , як отримав і зареєстрував своє право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом . До цього часу власником цього майна була дружина позивача – ОСОБА_7 . Тобто , позивач жодного відношення до володіння цього майна не має , будь-яких доказів підтвердження цього не має . ОСОБА_2 зазначає , що коли його дружина ОСОБА_7 володіла 1/2 частиною квартири , то з сімейного бюджету було витрачено багато грошових коштів на ремонт та утримання квартири . Проти цього Департамент комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради не заперечує . Однак , у даному випадку є підтвердження , що є інший власник майна , відомо його місцезнаходження , але не відомо , чи живий власник , чи не живий , доказів на підтвердження цього немає . Позивач намагається позбавити права власності іншої особи, посилаючись на те , що він втрачає багато часу та витрачає кошти на утримання квартири . Заперечують проти задоволення позову , оскільки відсутні підстави для задоволення саме цього позову , оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права . Позивачу необхідно обрати належний спосіб захисту та довести підстави звернення до суду . У даному випадку , те , що дружина позивача була власником 1/2 частини квартири з 2007 року по 2022 рік , тобто по час своєї смерті , це не дає право вважати , що саме позивач також володів цим майном . Оскільки дружина позивача – ОСОБА_7 , яка безперервно володіла цим майном , і відомий інший власник , який безперервно володіє і на теперішній час іншою частиною цього майна . Зазначив , що Департамент комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради не заперечує , що є порушення права позивача або його інтересів , і вони підлягають захисту . У даному випадку , інтересів Департаменту комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради немає , але вважають , що повинно бути створюватися належна практика , оскільки представники позивача обирають шлях , який не відповідає нормам закону , який у подальшому породжує у нашому місті практику , яка є неналежною. Вважає , що у даному випадку представник позивача повинен обрати належний спосіб захисту , який він вважає належним , щоб захистити інтереси позивача . Позов повинен бути належним і відповідати чинному законодавству . Оскільки є докази у підтвердження того , що є інші власники 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а також за відсутністю документів, що власники є померлими або документів про визнання безвісно відсутніми , тому вони не мають права вважати , що саме ця 1/2 частина квартири є відумерлою спадщиною . Ці власники є живі , і є власниками 1/2 частини квартири .
Суд , вислухавши пояснення позивача та його представника , представника третьої особи , вивчивши матеріали справи , вважає , що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав .
У судовому засіданні встановлено , що згідно свідоцтва про право власності на житло , виданого 3 квітня 1998 року ВАТ «Дніпрохімбуд» , квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної , спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( а.с. 12 ). На підставі договору дарування частини квартири , посвідченого 22 вересня 2007 року державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В. , зареєстровано в реєстрі за № 4437 , 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_7 ( а.с. 19 , 20 ) , яка належала ОСОБА_6 . Інша 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності ( а.с. 37 – 38 ) . Позивач ОСОБА_2 є чоловіком ОСОБА_7 ( а.с. 10 ) , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 11 ) . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 серпня 2023 року ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 22 ) , яка належала ОСОБА_7 . Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року не мешкають ( а.с. 27 ) . 
Згідно ст. 344 ЦК України 2003 року особа , яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито , безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років , набуває право власності на це майно ( набувальна давність ) , якщо інше не встановлено цим Кодексом .
Згідно інформації з КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 1/1276 від 6 червня 2024 року вбачається , що згідно даних КП «Кам`янське РБТІ» ДОР щодо об`єкту нерухомого майна – квартира АДРЕСА_1 – право власності на вказаний об`єкт було зареєстровано за наступними особами : ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 3 квітня 1998 року , виданого ВАТ «Дніпрохімбуд» , згідно розпорядження № 011873 від 3 квітня 1988 року - 1/2 частина ; ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 22 вересня 2007 року , посвідченого другою Дніпродзержинською ДНК , реєстровий № 4437 – 1/2 частина . Відомості про право власності щодо вказаного об`єкту нерухомого майна перевірено на паперових носіях станом на 31 грудня 2012 року ( а.с. 13 ) .
Згідно інформації з Першої кам`янської державної нотаріальної контори № 759/01-16 від 27 березня 2025 року вбачається , що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80628231 від 27 березня 2025 року спадкова справа після померлого ОСОБА_3 , не заводилась та згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80628259 від 27 березня 2025 року спадкова справа після померлої ОСОБА_4 , не заводилась ( а.с. 89 ) .
Згідно акту № 1365 про проживання на момент смерті , затвердженого начальником юридичного відділу КП КМР «Добробут» від 30 жовтня 2024 року вбачається , що за адресою : АДРЕСА_2 , чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав разом з дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з вересня 2007 року до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 28 ) .
Свідок ОСОБА_9 пояснив , що він знає , що ОСОБА_6 , це батько ОСОБА_7 , яка була дружною позивача , та ОСОБА_2 мешкали всі разом у квартирі , точну адресу він не пам`ятає . То була квартира у двоповерховому будинку . ОСОБА_2 та його померла дружина ОСОБА_7 їздили до її батька , лікували його , жили разом у батька взимку у селищі Карнаухівка . Він іноді доглядав за квартирою , допомагав їм перевозити речі . Крім ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , у квартирі більше нікого не бачив . У ОСОБА_7 був брат ОСОБА_3 , але він у квартирі не мешкав , оскільки у нього був свій власний будинок , згодом він виїхав мешкати до м. Магадану . ОСОБА_3 або ОСОБА_4 у квартирі не зустрічав . Вони мешкали у м. Кам`янське . Він бачив ОСОБА_6 - батька ОСОБА_7 у квартирі . Допомагав ОСОБА_2 та ОСОБА_7 встановлювати у квартирі газовий лічильник , це було приблизно десять років потому , після смерті ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_10 пояснила , що вона є донькою ОСОБА_2 . Її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_7 доглядали її діда ОСОБА_6 , вони мешкали у квартирі за адресою : АДРЕСА_3 – 3 разом . Дід ОСОБА_6 хворів , її батьки їздили до нього . Коли ОСОБА_6 помер , то батьки мешкали у квартирі , доглядали за квартирою . Їй відомі відповідачі , а саме ОСОБА_3 - це брат її матері ОСОБА_7 , а ОСОБА_4 - це її двоюрідна сестра . Відповідачі у квартирі не мешкали . Приблизно , коли ОСОБА_4 було шістнадцять років , вона зареєструвалася у квартирі , отримала паспорт , а потім поїхала мешкати до м. Магадану . ОСОБА_3 не мешкав у квартирі , оскільки у нього був свій власний будинок . Вона бачила відповідачів , спілкувалася з ними . Це було приблизно у 2009 році , потім вони поїхали до м. Магадану . Зараз з відповідачами ніхто не спілкується . Утриманням квартири займалися її батьки , сплачували комунальні платежі , встановили там вікна та двері.
Згідно ст. 328 ЦК України 2003 року право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно , якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів , які перебувають у власності, не встановлені судом .
Як роз`яснила Велика Палата Верховного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 , провадження № 12-291гс18 , аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України , слід виходити з того , що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці , прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків . При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном) , тобто на той початковий момент , який включається в повний давнісний строк володіння майном , визначений законом . Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном . Крім того , позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому , що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав , які є достатніми для отримання права власності на нього .
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним) , то , незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном , він не може його задавнити , оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном .
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном , тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий) . Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю , якщо воно має такий правовий режим , тобто є об`єктом нерухомості , який прийнято в експлуатацію .
Давнісне володіння є безперервним , якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку , визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю . При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України) ; не переривається набувальна давність , якщо особа , яка заявляє про давність володіння , є правонаступником іншого володільця , адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час , протягом якого цим майном володіла особа , чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України) . Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі .
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку , тобто бути тривалим . Тривалість володіння передбачає , що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк , що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої) , яка перебуває у володінні певної особи . Для нерухомого майна такий строк складає десять років .
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття . При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно , транспортні засоби , цінні папери набувається виключно за рішенням суду .
Отже , набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності .
У постанові від 1 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив , що при вирішенні спорів , пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю , необхідним є встановлення , зокрема , добросовісності та безтитульності володіння . За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності . При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном . Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави . Натомість володіння є добросовісним , якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності .
Велика Палата Верховного Суду , враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю , не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду , оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном , що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю . Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах , які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним , тобто таким фактичним володінням , яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном . Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності , оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник .
Згідно ст. 392 ЦК України 2003 року власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою , а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності .
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи , та інших обставин , які мають значення для вирішення справи .
Згідно звіту про оцінку майна від 24 жовтня 2024 року , вартість оцінки 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 складає 198600 гривень 00 копійок ( а.с. 36 ) .
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом .
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України 2003 року кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання .
Позивач ОСОБА_2 є чоловіком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 серпня 2023 року , посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Браіда Л.Г. , спадкова справа № 5/2023 , зареєстровано в реєстрі за № 396 , ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 22 ) , яка належала померлій ОСОБА_7 . Позовні вимоги позивача суперечать ст. 344 ЦК України 2003 року .
Відмовляючи у задоволенні позову , суд враховує , що предметом позову є 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності . Право власності відповідачів не оспорювалося та не скасовувалося , тривалість часу проживання , відкритість володіння , догляд та утримання нерухомого майна не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав , передбачених ст. 344 ЦК України 2003 року . Позивач користується 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності , і знав про неправомірність заволодіння майном . У даному випадку відсутня безтитульність володіння майном , оскільки позивач посилається на те , що сплатив певну суму грошей відповідачу за частину квартири , що виключає застосування набувальної давності .
Таким чином , у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити у повному обсязі .
При розподілі судових витрат суд враховує , що у задоволенні позову відмовлено , тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача .
Керуючись ст. 344 ЦК України 2003 року , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , місце проживання : АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , до ОСОБА_3 , місце проживання : АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , місце проживання : АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків : не відомий , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити .
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба