Справа № 202/5349/25
Провадження № 2/202/602/2026 

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

05 лютого 2026 року  м. Дніпро
Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Мартинюк С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося з позовом, в якому зазначає, що 17.04.2024 між ТОВ "МАКС КРЕДИТ" (первісний кредитор) і відповідачем укладено договір кредитної лінії № 00-9726265 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора. 
Відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт первісного кредитора та ознайомився з актуальною редакцією правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (далі - Правила). Відповідач зареєструвався на сайті, пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, вказавши свої особисті персональні ідентифікаційні дані. 
Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора - 45090, що є належним і допустимим доказом укладення правочину між сторонами. 
Введення позичальником одноразового ідентифікатора є підписанням договору відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
В кредитному договорі сторонами було погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.
Приймаючи умови договору, відповідач підтвердив, що йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що був чинним на момент укладання Договору, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ознайомлений зі змістом ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування» та з Правилами надання коштів у позику.
Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту в сумі 300,00 грн, порядок сплати якої визначено умовами кредитного договору. 
17.04.2024 ТОВ "МАКС КРЕДИТ" на виконання умов кредитного договору ініціювало переказ коштів у сумі 6000 грн безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № 5168-74ХХ-ХХХХ-1400.
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав уповному обсязі, що підтверджується повідомленням ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з відміткою та додатками до нього.
Всупереч умов договору № 00-9726265 від 17.04.2024 відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 20 563,20 грн, яка складається з наступного: 6 300,00 грн - заборгованість за кредитом; 11 263,20 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3 000,00 - штрафні санкції згідно умов договору.
Зазначена сума підтверджується випискою з особового рахунку.
21.10.2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9726265 від 17.04.2024.
Отже, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» просить стягнути з  ОСОБА_1 на свою на користь заборгованість за кредитним договором № 00-9726265 від 17.04.2024 у розмірі 17 563,20 грн, з яких: 6300,00 грн - заборгованості за тілом кредиту та 11 263,20 грн - заборгованості за відсотками, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 червня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
11 грудня 2025 року судом була постановлена ухвала про перехід до розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. 
Сторони в судове засідання не з`явилися. 
Позивач у своєму позові просив розглянути справу без участі його представника.
В свою чергу, відповідач повідомлявся про розгляд справи за своїм зареєстрованим місцем проживання, поштові відправлення повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Частиною 8 статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, оскільки відповідач вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відзив на позов не надав, причину неявки не повідомив, судом проведений заочний розгляд справи на підставі наявних даних та доказів.
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:
Судом установлено, що 17 квітня 2024 року між ТОВ "МАКС КРЕДИТ" і ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 00-9726265, відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику кредит в національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно з умовами договору сума кредитного ліміту складає 6 000 грн, тип кредиту – кредитна лінія. Строк дії кредитної лінії 360 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю в останній день строку кредитування 12 квітня 2025 року.
Сторони погодили процентну ставку: знижена — 1% на день протягом перших 15 днів кредитування (за умови оплати не пізніше наступного дня після першої періодичної дати); стандартна — 2,47% на день від суми кредиту за кожний день користування кредитом. 
Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 5,00 % від суми кредиту, що складає 300 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього договору. 
Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії (у разі її наявності) дорівнює 2.5%. Денна процентна ставка за цим договором у разі використання позичальником права на знижену процентну ставку та комісії (у разі її наявності) дорівнює 2.4%.
В кредитному договорі визначено орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту.
Кредитний договір укладений в електронній формі та був підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором.
Згідно з повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 емітована картка № НОМЕР_1 , на яку 17.04.2024 були зараховані грошові кошти, що підтверджується наданою банком випискою по рахунку.
Також судом установлено, що 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» і ТОВ «ФК «ЕЙС» був укладений договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9726265 від 17.04.2024 на загальну суму 17 563,20 грн.
Згідно з випискою по особовому рахунку заборгованість за кредитним договором № 00-9726265 від 17.04.2024 становить 20 563,20 грн, з яких: прострочене тіло кредиту 6300 грн, прострочені відсотки 11 263,20 грн та штрафні санкції 3000 грн.
При вирішенні між сторонами спору суд керується наступним:
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (які сторонами вчиняються усно та виконуються повністю у момент їх вчинення).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За частиною 3 статті 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 цього Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч. 6 ст. 11 Закону).
За змістом ч. 11 ст. 11 Закону покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено.
В силу ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (частина 2 статті 512 ЦК України).
Статтею 514 ЦК України визначено, щодо до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Суд вважає доведеним, що відповідач, уклавши 17 квітня 2024 року кредитний договір в електронній формі та отримавши кредит на умовах, визначених цим договором, свої зобов`язання належним чином не виконав, суму кредиту не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.
Отже, позивач як новий кредитор обґрунтовано звернувся до суду з цим позовом.
Сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 17 563,20 грн, з яких: 6000 грн – заборгованість за кредитом, 300 грн. – комісія, 11 263,20 грн – проценти за користування кредитом.
Таким чином, позов потрібно задовольнити, стягнувши з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість у вищевказаному розмірі.
При розподілі судових витрат суд керується положення статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати.
Відповідно до статті ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України).
Згідно з матеріалами справи ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» у цій справі були понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025, укладеного з адвокатським бюро «Тараненко та партнери», та додаткової угоди до нього, копію акта прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2025, згідно з яким правнича допомога полягала у складанні позовної заяви, вивченні матеріалів справи, підготовки адвокатського запиту та клопотання.
При визначенні суми відшкодування цих витрат суд виходить із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд звертає увагу, що адвокатом надаються позивачу правничі послуги не лише в цій справі, а й в інших аналогічних справах.
Суд знаходить, що доведеними та об`єктивно необхідними для захисту порушених прав та інтересів позивача є витрати, пов`язані з підготовкою та складанням позовної заяви.
Отже, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу мають бути відшкодовані позивачу частково в розмірі 5000 грн.
Суд вважає, що витрати в такому розмірі повною мірою відповідають критеріям, визначеним статтею 137 ЦПК України, є розумними, співмірними зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який у зв`язку з задоволенням позову також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9726265 від 17.04.2024 року в розмірі 17 563 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн 20 коп., з яких: 6 000 грн - заборгованості за кредитом; 300 грн – комісія; 11 263,20 грн - заборгованості за процентами, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
Це заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя     Наталія Марченко