ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/10827/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року в адміністративній справі №160/10827/25 (головуючий суддя першої інстанції - Ремез К.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В 
Позивач 14.04.2025 року звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оформлені Розпорядженням №046850014464 від 01.04.2025, щодо призначення їй щомісячного грошового утримання у розмірі 54% від суддівської винагороди, починаючи з 27.02.2025 довічно, виходячи з встановленого пенсійним органом стажу її суддівської роботи 22 роки 03 місяці 26 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, стаж роботи на посадах радника та консультанта Дніпропетровського обласного суду та консультанта апеляційного суду Дніпропетровської області, який становить - 3 роки;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з 25.02.2025 провести перерахунок та виплату її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, 22 роки 04 місяці 11 днів, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а також виплатити недоплачену суму довічного щомісячного грошового утримання з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлені Розпорядженням № 046850014464 від 01.04.2025, щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання у розмірі 54% від суддівської винагороди, починаючи з 27.02.2025 довічно, виходячи з встановленого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стажу її суддівської роботи 22 роки 03 місяці 26 днів.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, стаж роботи на посадах радника та консультанта Дніпропетровського обласного суду та консультанта апеляційного суду Дніпропетровської області, який становить - 3 роки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 21.03.2025 провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи зі стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, 22 роки 04 місяці 11 днів, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з 16.09.2016 позивач перебуває на обліку як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402. За документами електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 склав 41 рік 10 місяців 6 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді - 22 роки 3 місяці 26 днів. Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, розглянувши заяву та додані до неї документи, 01.04.2025 прийняло рішення за № 04585001464 про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Суддівська винагорода, яка враховувалася при призначенні/перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці складає 214404 грн., у тому числі: - посадовий оклад 126120,00 грн; - доплата за вислугу 88284,00 грн.. Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 54 %. Зазначає, що підстави для врахування до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посаді радника судді Дніпропетровського обласного суду (з 07.05.1998 по 02.01.2001), періоду роботи на посаді консультанта Дніпропетровського обласного суду (з 02.01.2001 р. по 10.07.2001 р.), періоду роботи на посаді консультанта апеляційного суду Дніпропетровської області (з 10.07.2001 по 31.10.2002), як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності)) були відсутні, з огляду на норми Закону №1402. Також скаржник зазначив, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим, а тому висновки суду щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці позивачу є неправомірними. 
Позивач відзив на скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року та з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Наказом голови Дніпровського апеляційного суду від 26.02.2025 року №58/к суддю ОСОБА_1 відраховано зі складу суддів Дніпровського апеляційного суду.
Наказом голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.02.2025 № 01/к суддю ОСОБА_1 відраховано з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області.
21.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та необхідним пакетом документів щодо призначення довічного грошового утримання.
Рішенням ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 01.04.2025 року за №04585001464 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», страховий стаж склав 41 рік 10 місяців 6 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді - 22 роки 3 місяці 26 днів.
Суддівська винагорода, яка враховувалася при призначенні/перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці складає 214404 грн., у тому числі:- посадовий оклад 126120,00 грн; - доплата за вислугу 88284,00 грн.. Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 54 %. При цьому не враховано до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період роботи на посаді радника судді Дніпропетровського обласного суду (з 07.05.1998 по 02.01.2001), період роботи на посаді консультанта Дніпропетровського обласного суду (з 02.01.2001 р. по 10.07.2001 р.), період роботи на посаді консультанта апеляційного суду Дніпропетровської області (з 10.07.2001 по 31.10.2002).
З матеріалів справи встановлено, що позивач з 01.11.2002 до 28.02.2007 займала посаду судді Кіровського районного суду Дніпропетровської області, з 01.03.2007 до 31.01.2022 - судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, з 01.02.2022 до 16.01.2024 - судді Дніпровського апеляційного суду, з 17.01.2024 до 14.04.2024 - судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, з 15.04.2024 до 26.02.2025 - судді Дніпровського апеляційного суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.02.2025 року №315/о/15-25, встановлено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на звільнення у відставку, становить 25 років 4 місяці 11 днів. Стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді - 3 роки.
Не погодившись із розміром щомісячного грошового утримання, позивач оскаржила дії пенсійного органу до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що три роки роботи позивача на посадах радника та консультанта Дніпропетровського обласного суду та консультанта апеляційного суду Дніпропетровської області підлягають зарахуванню, як стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова пенсійного органу в зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду 3 роки як стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, є протиправною.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині провести перерахунок без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та зобов`язання відповідача виплатити позивачу різницю між фактично отриманими та належними до сплати сумами пенсії, задоволенню не підлягають, оскільки перерахунок ще не здійснено, відтак, позовні вимоги в частині виплати різниці між фактично отриманими та належними до сплати сумами є передчасними.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Частиною першою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що повністю узгоджується з приписами частини другої статті 130 Конституції України.
Зазначені конституційні запобіжники мають на меті унеможливлення свавільного встановлення або зміни законодавцем розміру винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.
Відповідно до ч.1 ст.135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Приписами ч.1, 2 ст.142 Закону №1402-VІІІ визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч.3, 4, 5 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Згідно з пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (далі по тексту - Закон №2453-VI).
Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.
Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.
Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 року у справі №2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Колегія суддів акцентує уваги на тому, що Конституційний Суд України визнав неконституційним пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII в повному обсязі, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону №2453-VI.
Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Аналогічна правового висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20 (щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці).
Апеляційний суд вказує, що з 19.02.2020 при вирішенні питання розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача та, відповідно, здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання необхідно керуватися положеннями статті 142 Закону №1402-VIII, які визначають, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, правові підстави для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами відсутні, а тому для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII.
Як вбачається з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , позивач з 07.05.1998 до 02.01.2001 працювала на посаді радника судді Дніпропетровського обласного суду, з 02.01.2001 до 10.07.2001 на посаді консультанта судді Дніпропетровського обласного суду, з 10.07.2001 до 31.10.2002 на посаді консультанта суду Дніпропетровської області, тобто факт наявності у позивача трьох років стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді підтверджений належним чином.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, три роки роботи позивача на посадах радника та консультанта Дніпропетровського обласного суду та консультанта апеляційного суду Дніпропетровської області підлягають зарахуванню, як стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання пенсійного органу зарахувати до спеціального стажу позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, стаж роботи на посадах радника та консультанта Дніпропетровського обласного суду та консультанта апеляційного суду Дніпропетровської області, який становить - 3 роки та провести з 21.03.2025 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування.
Доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до незгоди з позицією позивача з посиланням на положення Закону №1402, без зазначення конкретних та об`єктивних доводів, які б спростовували позицію, викладену в позовній заяві та рішенні суду першої інстанції.
Таким чином, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не перевіряється.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційних скаргах є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року в адміністративній справі №160/10827/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року в адміністративній справі №160/10827/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко