Справа № 761/5119/25
Провадження № 2-а/761/168/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Савчук Ю.Н., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Києві про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м.Києві про скасування постановипро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3534792 від 24 листопада 2024 року.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його було притягнуто до відповідальності з недотриманням встановленого порядку, постанова прийнята з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що 24.11.2025 року о 18 год. 24 хв. в м. Києві по вулиці Січових Стрільців ОСОБА_1 керував мопедом СЕАР , номерний знак НОМЕР_1 без захисного шолому та перетнув подвійну суцільну лінію розмітки 1.3, чим порушив п.п.г) п.2.3 та розділ 34 Правил дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Позивач, вважає, що зазначена постанова постановлена незаконно і необґрунтовано та підлягає скасуванню, в зв`язку з чим дії інспектора є неправомірними, а постанова серії ЕНА №3534792 від 24 листопада 2024 року підлягає скасуванню.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляду якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Клопотань від позивача та відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.
При цьому, відповідач скористався правом на подання відзиву на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову з підстав його обґрунтованості.
Позивач не скористалася своїм правом на подання відповіді на відзив.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
Дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до змісту оскаржуваної постанови ЕНА №3534792 від 24.11.2024 року о 18 год. 24 хв. в м. Києві по вулиці Січових Стрільців ОСОБА_1 керував мопедом СЕАР , номерний знак НОМЕР_1 без захисного шолому та перетнув подвійну суцільну лінію розмітки 1.3, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Стаття 8 КпАП України передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.
За змістом до п. 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.
Згідно з пп. 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
За змістом п.п. г) п. 2.3. ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.
Відповідно до розділу 34 ПДР горизонтальна розмітка має таке значення: 1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2 + 1) смугами. Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. 
За порушення вищевказаних вимог ПДР наступає адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Відповідно до ч. 5 ст.121 КУпАП, відповідальність за цією частиною передбачена, зокрема за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами і тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..
Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. ст. 72, 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, що мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд в своїй постанові від 11.06.2019 у справі № 379/78/19.
Так, інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію".
Судом було оглянуто СDR диск наданий до відзиву на позов, зі змісту якого вбачається, що позивач керував транспортним засобом без захисного шолому та перетнув подвійну суцільну лінію розмітки 1.3.
Після зупинки працівником поліції, який представився, він пояснив, що йде відео і аудіо фіксація та роз`яснив в чому полягає порушення.
Працівник поліції взявши документи позивача, розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, почав роз`яснювати йому права та положення ст. 63 Конституції України.
Слід також зазначити, що працівник поліції в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Таким чином, було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи.
За змістом пунктів 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за N 1408/27853, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена зокрема, ч. 5 ст. 121 КпАП України виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідач мав всі законні підстави винести оскаржувану постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. Оскільки у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КпАП України (Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5- рп/2015).
Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КпАП України та іншими нормативно-правовими актами, з урахуванням вказаного, ОСОБА_1 правомірно притягнута до відповідальності, адже відповідно до норм чинного законодавства, винесення оскаржуваного рішення відбулось із врахуванням доказів у виді відеофіксації, а відтак вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 121 КпАП України порушення правил руху - доведена.
Враховуючи викладене, працівником поліції повністю дотримані норми чинного законодавства України при винесені постанови ЕНА №3534792 від 24 листопада 2024 року про накладення адміністративного стягнення, а вина ОСОБА_1 була повністю підтверджена наданими доказами по справі, які містяться в відеозапису наданому відповідачем, де чітко видно, що ОСОБА_1 керував мопедом СЕАР , номерний знак НОМЕР_1 , без захисного шолому та перетнув подвійну суцільну лінію розмітки 1.3.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.09.2025 року у справі № 761/47440/24 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП. Постанова була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили.
У постанові зазначено, що як убачається з відеозапису, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, та отриманого судом повторно на запит, поліцейськими, у встановленому законом порядку, було зупинено ОСОБА_1 за керування мопедом без шолому та за перетинання подвійної суцільної смуги. 
При цьому, твердження адвоката Григоренка Ю.С. про те, що на відеозаписі не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених доказів, зокрема самим відеозаписом та постановою ЕНА №3534792.
КУпАП не містить положень щодо преюдиційності фактів, встановлених постановами у справах про адміністративні правопорушення.
Такі норми містять КАСУ, ЦПК України та ГПК України.
Зокрема, згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати вказані норми процесуального права за аналогією закону.
Отже, обставини, встановлені вказаною постановою суду є преюдиційними, тобто такими, що не потребують доказування.
Крім того, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суддя,
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Києві про скасування постанови - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: