ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2357/26 Справа № 195/1643/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Омеко М.В.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У жовтні 2025року  ОСОБА_1  звернулася в суд з позовом проти ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до закінчення навчання чи досягнення сином 23 річного віку.
Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що від шлюбу з відповідачем має повнолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.
Син ОСОБА_3 зареєстрований разом з позивачкою за адресою АДРЕСА_1 та на час звернення позивачки до суду ОСОБА_3 навчається на 1 курсі денної форми навчання факультету водогосподарської інженерії та екології, Дніпровського державного аграрно-економічного університету, проживає у платному гуртожитку, не працює, а тому потребує матеріальної підтримки.
Посилаючись на обов`язок батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, і на те, що батько має можливість надавати матеріальну допомогу сину, а син потребує матеріальної допомоги, вважала, що є всі підстави для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2025року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачка не надала належних та достатніх доказів на підтвердження того, що аліменти на навчання сина підлягають стягненню саме у розмірі, зазначеному в її позовній заяві. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
20 листопада 2025року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2025року.
В апеляційній скарзі заявниця не погодилася з висновками суду та висловила вимогу про скасування рішення і просила про задоволення позову повністю.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що суд не врахував, що відповідач працює, отримує заробітну плату, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання.
Заявниця стверджувала про те, що батько добровільно допомогу сину не надає так як копії наданих ним квитанцій про грошові перекази сину від 02 жовтня 2025року та від 03 жовтня 2025 року на суму 2 000,00грн містять відомості про призначення платежу як подарунок на день народження, а інших доказів щодо добровільної допомоги з боку відповідача повнолітньому сину матеріали справи не містять.
Вказувала, що помилковим є висновок суду про дарування відповідачем синові свого єдиного майна – будинку АДРЕСА_1 , оскільки матеріали справи не містять доказів, що згаданий будинок був подарований синові саме відповідачем. Наголошує, що згаданий будинок був придбаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі, 15 жовтня 2004року за договором купівлі-продажу житлового будинку, тобто цей будинок був спільною сумісною власністю позивачки та відповідача.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржниця обґрунтовувала свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
18 грудня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.
Зважаючи на те, що предметом даного позову є стягнення аліментів, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Учасники справи у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 /копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 /.
Шлюб між ОСОБА_2 та  ОСОБА_1  розірвано /копія рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020року/.
Згідно копії довідки № 1049 ОСОБА_3 є здобувачем вищої освіти 1 курсу денної форми навчання факультету водогосподарської інженерії та екології, Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету. Навчається за кошти державного бюджету.
ОСОБА_1  здійснила оплату за гуртожиток в якому мешкає син, ОСОБА_3 за період 09.2025рік - 02.2026рік /копія платіжної інструкції/.
Відповідно до квитанцій від 02 жовтня 2025року та від 03 жовтня 2025року ОСОБА_2 здійснив переказ грошових коштів на 2000,00грн на рахунок сина, ОСОБА_3 з призначенням платежу: «З днем народження».
Відповідач ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , 1987року народження, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , вони проживають разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , 2011року народження, що зокрема підтверджується відомостями про зареєстрованих у житловому приміщені осіб, яка видана Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради № 2482 від 09 жовтня 2025року.
Згідно довідки № 361 виданої начальником Томаківського відділу Нікопольської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості, ОСОБА_5 перебуває з 20 травня 2025 року на обліку, як безробітна.
Відповідно до Довідки наданої відповідачем, йому нараховано заробітну плату у розмірі 17 645,23грн за вересень 2025року за посадою Екстрений медичний технік виїзної бригади екстреної медичної допомоги.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 є одноосібним власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 09 грудня 2020року.
Відповідно до довідки наданої позивачкою, вона працює молодшого медичною сестрою в КП “Томаківська ЦРЛ” та її середньомісячна заробітна плата за останні шість місяців становить 11 288,97грн. 
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що на утриманні відповідача на даний час перебуває його дружина та неповнолітня донька та відповідач надає добровільно грошову допомогу синові. 
Суд також врахував той факт, що відповідач подарував синові своє єдине майно, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Та суд виснував, що у даній справі не підтверджено, що відповідач має можливість надавати допомогу сину, який навчається.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково так як судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання і якщо так, то у якому розмірі.
За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Тож обов`язковими обставинами, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати сину таку матеріальну допомогу та існування потреби у сина в зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі.
У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
У постанові від 16 лютого 2022року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання.
У зв`язку з наведеними обставинами та враховуючи вище наведені норми Закону, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Посилання суду на добровільність надання грошової допомоги сину з боку відповідача спростовується копіями наданих відповідачем квитанцій грошових переказів від 02 жовтня 2025року та від 03 жовтня 2025 року на суму 2 000,00грн на рахунок сина ОСОБА_3 , які містять призначення платежу як подарунок на день народження, а інших доказів добровільної допомоги відповідачем повнолітньому сину матеріали справи не містять. 
Та добровільне надання матеріальної допомоги синові з боку відповідача не може бути окремою підставою для відмови у стягненні аліментів на його утримання. 
Обставина про те, що відповідач подарував синові своє єдине майно також не знайшла свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 є одноосібним власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 09 грудня 2020року. 
Проте, договору дарування, який би вказував, що саме відповідач подарував синові будинок, суду не надано. Натомість як вказує позивачка, згаданий будинок був придбаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі, 15 жовтня 2004року за договором купівлі-продажу житлового будинку, тобто цей будинок був спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. 
Водночас, дійсно син сторін у справі ОСОБА_3 є здобувачем вищої освіти 1 курсу денної форми навчання факультету водогосподарської інженерії та екології, Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету та навчається за кошти державного бюджету, проживає у платному гуртожитку, за який сплачено позивачкою.
Та відповідач працює та отримує заробітну плату, відповідно до довідки наданої відповідачем, йому нараховано заробітну плату у розмірі 17 645,23грн за вересень 2025року за посадою Екстрений медичний технік виїзної бригади екстреної медичної допомоги. Відповідач створив нову сім`ю з ОСОБА_5 , яка є безробітною та має дочку 2011року народження. 
Позивачка працює молодшого медичною сестрою в КП “Томаківська ЦРЛ” та її середньомісячна заробітна плата за останні шість місяців становить 11 288,97грн.
Відповідач не надав суду доказів того, що його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти на утримання сина, який навчається.
Щодо дочки дружини відповідача, слід наголосити, що вона не є його дочкою, у відповідача відсутній обов`язок на її утримання та доказів перебування дитини на його утриманні не надано.
Тож на переконання апеляційного суду позивачкою надано докази на підтвердження спроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки в матеріалах справи наявні докази отримання відповідачем доходу і відповідно можливості надавати матеріальну допомогу.
Водночас, суд враховує наявність у відповідача на утриманні безробітної дружини. 
Оцінюючи обставини справи в сукупності із нормами закону, якими вони врегульовані, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір аліментів 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання буде достатнім для задоволення його потреб. Такий розмір аліментів не порушуватиме прав платника аліментів.
Стягуючи аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд апеляційної інстанції враховує законодавчо закріплений принцип рівності обов`язку обох батьків по утриманню своїх дітей. 
Такий обсяг стягнення аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Також апеляційний суд враховує, що відповідач є чоловіком працездатного віку, отримує стабільний заробіток, також підтверджені обставини щодо перебування на його утриманні дружини. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги дитині у визначеному розмірі щомісяця.
Отже наявні усі правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки доходу відповідача щомісячно на час навчання, але не пізніше досягнення ОСОБА_3 23 років, починаючи стягнення з 05 жовтня 2025року та у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).
Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції в розмірі 1211,20грн + 1816,80грн = 3028,00грн.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Задовольнити частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2025року – скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки доходу відповідача щомісячно на час навчання, але не пізніше досягнення ОСОБА_3 23 років, починаючи стягнення з 05 жовтня 2025року. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 3 028,00грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 січня 2026року.

Судді: