П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/33583/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
судді – Джабурія О.В.,
судді – Вербицької Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Андрухівим В.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) із вимогами:
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2021 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2021 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2019 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2019 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації сумарно за 35 днів основної щорічної відпустки за 2024 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування грошової компенсації сумарно за 35 днів основної щорічної відпустки за 2024 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.
На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що у день звільнення з військової служби у запас (09.10.2024 року) Відповідач не виплатив йому всіх належних при звільненні сум. Зокрема не було виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік, а також компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки у повному обсязі (30 днів) за 2019 рік. Недораховано грошову компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2021 рік, оскільки заміть 30 днів основної щорічної відпустки, компенсацію здійснено лише за 28 днів основної щорічної відпустки. Також не було виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік та компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки у повному обсязі (35 днів) за 2024 рік. В свою чергу Позивач вважає, що має право на такі виплати, тому дії Відповідача щодо не здійснення їх виплат є протиправними.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 року позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік, пропорційно кількості повних місяців служби в році звільнення, та грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас;
- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік, пропорційно кількості повних місяців служби в році звільнення, та грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас, з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;
- у задоволенні решти позову - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Відповідач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його в цій частині та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для нарахування та виплаті Позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік, пропорційно кількості повних місяців служби в році звільнення, а також грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас, адже в цей період розрахунок складових грошового забезпечення проводився виходячи з норм, що були чинними на той час. Відтак Відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2019 року № 281, Позивач, призначеного наказом Міністра оборони України від 21.12.2019 року № 717 на посаду заступника начальника фінансово-економічної служби, ВОС 3101013, вважається таким, що з 23.12.2019 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 22 тарифним розрядом посадовим окладом 4 790 грн. на місяць, шпк «старший лейтенант».
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.09.2020 року № 209 Позивач, призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних Сил України (по особовому складу) від 21.07.2020 року № 215 на посаду помічника командира полку з фінансово-економічної роботи – начальником фінансово-економічної служби, вважається таким, що з 28.09.2020 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 23 тарифним розрядом посадовим окладом 4 930 грн. на місяць, шпк «майор».
На підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2021 року № 309 Позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку (шестирічного віку за медичними показниками) з 20.12.2021 року по 09.07.2024 року, а також зараховано у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_2 Сухопутних військ Збройних Сил України з 20.12.2021 року.
В подальшому наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.09.2024 року № 259, Позивач, призначеного наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 11.09.2024 року № 377 на посаду офіцера резерву НОМЕР_3 запасної батареї ВЧ НОМЕР_1 , вважається таким, що з 14.09.2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 22 тарифним розрядом, посадовим окладом 4 790 грн. на місяць, шпк «офіцер резерву».
Наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 05.10.2024 року № 412 Позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В подальшому на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.10.2024 року № 285 Позивача з 09.10.2024 року виключено із списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення, а з безкоштовного котлового забезпечення 75 запасної батареї з 10.10.2024 року, та вважається таким, що справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При цьому, як вбачається з витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.10.2024 року № 285, Позивач грошову допомогу на оздоровлення, згідно наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260 за 2024 рік не отримував.
Вважаючи неправомірними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2019 та 2024 роки, а також грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2021 рік сумарно за 30 днів замість 28 днів (недоплачена компенсація за 2 дні за 2021 рік), невикористані дні основної щорічної відпустки за 2019 рік всього за 30 днів, та невикористані дні основної щорічної відпустки за 2024 рік всього за 35 днів, ОСОБА_1 звернулася за захистом своїх порушених прав і інтересів до суду з даним позовом.
Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції, врахувавши правові висновки Верховного Суду, які наведені у постанові від 30.06.2022 року по справі № 420/2803/21, дійшов висновку, що Позивач мав право на отримання щорічної основної відпустки в обсязі, пропорційному кількості повних місяців служби в році звільнення, тобто в 2024 році, та відповідно виникло право на виплату грошової допомоги на оздоровлення за вказаний період.
В частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач не набув право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки за 2019 рік повної тривалості, а відтак і не набув права на виплату грошової допомоги на оздоровлення, так як виникнення самого права на отримання цієї допомоги є похідним від наявності права на щорічну основну відпустку у відповідному році. До цього ж, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку військовослужбовці мають право за кожний повний місяць служби в році звільнення, відтак Відповідачем правомірно виплачено Позивачу компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік у кількості 28 діб.
В даному випадку, в межах цієї справи, Відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в цій частині позовних вимог.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для виплати Позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2024 рік, судова колегія враховує наступне.
Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
За приписами п.п. 2 та 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абз. 1 п. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Положеннями абзаців 1-3 пункту 14 статті 10-1 встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деким іншим особам (далі – Порядок № 260).
Пунктами 1, 2 розділу ХХІІІ Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Верховний Суд в постанові від 22.05.2025 року по справі № 240/4156/24 зазначив, що відповідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови № 704, керівники державних органів мають право щорічно, у межах відповідних бюджетних асигнувань, надавати військовослужбовцям грошову допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Аналогічне положення міститься в пункті 1 розділу XXIII Порядку № 260, затвердженого згідно із цією Постановою. У зазначених положеннях не встановлено вимог щодо мінімального строку проходження служби в календарному році або інших обмежень, які б унеможливлювали реалізацію права на отримання зазначеної грошової допомоги.
При цьому, пунктом 2 розділу XXIII Порядку № 260 обумовлено, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у випадку: вибуття у щорічну основну відпустку повної тривалості; вибуття у другу частину такої відпустки (у тому числі за попередні роки); або подання рапорту про надання грошової допомоги на оздоровлення без фактичного вибуття у відпустку - протягом поточного року - на підставі наказу командира військової частини.
Таким чином, реалізація права на отримання грошової допомоги на оздоровлення потребує вчинення активних дій з боку військовослужбовця – вибуття у відпустку чи подання рапорту про надання грошової допомоги на оздоровлення протягом відповідного календарного року, в якому особа має право на щорічну відпустку. Натомість виникнення самого права на отримання цієї допомоги є похідним від наявності права на щорічну основну відпустку у відповідному році.
В свою чергу, за текстом пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» умови/правила надання відпусток військовослужбовцям, які звільняються зі служби (тут і далі за текстом цієї постанови - крім військовослужбовців строкової служби) законодавець розрізнив за юридичними підставами звільнення.
Відповідно до згаданої норми, звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів передбачає надання щорічної основної відпустки та додаткової відпустки в рік звільнення на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті (тобто повної відпустки).
За пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тривалість щорічної основної відпустки військовослужбовців становить 30 календарних днів і збільшується щоп`ять років вислуги в календарному обчисленні на п`ять днів. Максимальна тривалість щорічної основної відпустки, таким чином, становить 45 календарних днів і на неї мають право військовослужбовці, чия вислуга - понад 20 років.
У разі звільнення військовослужбовців з інших підстав, крім тих чотирьох, які зазначено вище (за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів ), тривалість щорічної основної відпустки (яка за загальним правилом має надаватися протягом календарного року) - у році звільнення - залежить від кількості повних місяців служби у році звільнення і має надаватися з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до згаданого пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ.
Грошове забезпечення за період наданої відпустки або грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної і додаткової відпусток, виплата яких тут пов`язується зі звільненням військовослужбовців з військової служби, залежить від підстав звільнення з військової служби, відповідно й від умов (правил) надання їм відпустки, які визначені Законом № 2011-ХІІ (абзаци 1, 2 пункту 14 статті 10-1 цього Закону).
Опосередковано такий висновок випливає також з положень абзацу 4 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, які передбачають відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця (за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів).
Отож, при звільненні з військової служби з таких підстав, як за віком, за станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів, військовослужбовцю у році звільнення надається можливість піти у відпустку повної тривалості, на яку він має право відповідно до пункту 1, а також пункту 2 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, або отримати замість них грошову компенсацію, у тому числі за невикористані дні відпусток за минулі періоди.
Інакша ситуація з тими військовослужбовцями, які звільняються з інших підстав, аніж наведені вище. Їм у році звільнення надається можливість піти у щорічну основну відпустку, але тривалість цієї відпустки, по суті, буде пропорційна часу військової служби у році звільнення. Алгоритм визначення цієї пропорції зазначено вище (абзац перший пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).
Такі висновки відображено у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 року по справі № 420/2803/21.
Як з`ясовано колегією суддів, на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.09.2024 року № 259 Позивач вважається таким, що з 14.09.2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків на посаді офіцера резерву 75 запасної батареї ВЧ НОМЕР_1 .
В подальшому, з 09.10.2024 року Позивача виключено із списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , а з безкоштовного котлового забезпечення 75 запасної батареї з 10.10.2024 року відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.10.2024 року № 285.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у Позивача права на отримання щорічної основної відпустки в обсязі, пропорційному кількості повних місяців служби в році звільнення, та відповідно виникло право на виплату грошової допомоги на оздоровлення за вказаний період.
При цьому колегія суддів зауважує, що військовослужбовець зберігає право на грошову допомогу на оздоровлення, якщо її не виплатили під час щорічної відпустки, і вона має бути виплачена при звільненні, особливо якщо військовослужбовець не отримав її протягом року до звільнення, згідно з Порядком № 260.
Таким чином, колегія суддів зазначає про помилковість доводів Відповідача про відсутність підстав для нарахування та виплаті Позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік, пропорційно кількості повних місяців служби в році звільнення, а також грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас.
При цьому в межах цієї справи не є спірним питання щодо розрахунку складових грошового забезпечення Позивача за 2024 рік, про що йдеться в скарзі апелянта, тому такі доводи не приймаються колегією суддів до уваги.
Відтак, твердження апелянта про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України). Враховуючи викладене, оскільки в апеляційній скарзі оскаржується рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки висновкам суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим у вказаній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька