УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №292/771/25 Головуючий у 1-й інст. Рябенька Т. С. 
Номер провадження №33/4805/59/26
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Шмата Руслана Петровича, в інтересах ОСОБА_1 на постанову Пулинського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2025 року, якою його притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Пулинського районного суду Житомирської області визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605, 60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 04 липня 2025 року близько 16 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: обзивав словами нецензурної лайки, штовхав, виганяв з будинку, виставляв речі, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Шмат Р.П. в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Скаржник заперечує вчинення домашнього насилля відносно ОСОБА_2 . Вказав, що вона тривалий час зловживає алкоголем, кілька разів на рік заходить в алкогольний запій, на ґрунті чого виникла сварка. Захисник стверджує, що факту економічного насилля не було, адже ОСОБА_2 залишилась проживати за тією ж адресою. Вказує на відсутність у матеріалах справи доказів завдання ОСОБА_2 будь-якої шкоди.
ОСОБА_1 , його захиснику – адвокату Шмату Р.П., потерпілій ОСОБА_2 була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте вони цим не скористалися. Будучи належним чином повідомлені про місце і час судового засідання у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. 
Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .
За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом статтей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддею місцевого суду зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 виконані в повному обсязі.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №043782 від 04 липня 2025 року близько 16-00 год ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: обзивав словами нецензурної лайки, штовхав, виганяв з будинку, виставляв речі, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 2). 
Зміст протоколу ОСОБА_1 погодив своїм підписом, від надання письмових пояснень відмовився. 
У суді першої інстанції ОСОБА_1 частково визнав вину у вчиненні даного правопорушення, вказав, що 04 липня 2025 року близько 16 години його дружина ОСОБА_2 повернулася додому в стані алкогольного сп`яніння та зізналася йому в своїй зраді. Після цього він зібрав речі дружини та вигнав її з дому. При цьому будь-якого фізичного насильства відносно дружини не вчиняв, нецензурною лайкою не виражався. 
У своїх письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи ОСОБА_2 вказала, що близько 16 години її чоловік ОСОБА_1 прийшов до будинку, де вона знаходилась, почав її ображати нецензурною лайкою, на прохання припинити не відреагував, штовхнув, виставив її речі за двері та, принижуючи, почав виганяти з хати на вулицю. Потерпіла зазначила, що внаслідок таких дій зазнала фізичного та душевного болю.
Крім того, у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_2 підтвердила письмові пояснення та додала, що вказані дії чоловік раніше вчиняв відносно неї неодноразово. 
Так, судом першої інстанції було досліджено зміст рапорту поліцейського від 04 липня 2025 року (а.с. 3) о 16-22 год надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що її чоловік вчиняє домашнє насильство, а саме: фізичне (намагається вдарити, штовхає), психологічне (ображає лайливими словами, принижує) та економічне (виганяє з помешкання), перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Із вказаних доказів, досліджених місцевим судом вбачається, що вони відповідають за змістом адміністративному протоколу, наданому суду першої інстанції, є послідовними та взаємоузгодженими.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є такими, що не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються дослідженими судом доказами, яким надана належна оцінка.
Також не є слушними аргументи скарги, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно положень частини 1 статті 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення у небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи наявні достатні докази об`єктивного характеру, які підтверджують в діях ОСОБА_1 наявність ознак, передбачених диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 підтвердив, що зібрав речі дружини та вигнав її з дому. Твердження захисника про те, що асоціальна поведінка потерпілої спровокувала ОСОБА_1 на сварку та видворення її речей з помешкання суд вважає надуманими та такими, що не можуть бути виправданням вчиненню домашнього насильства.
Щодо відсутності наслідків економічного насилля, адже ОСОБА_2 залишилась проживати за тією ж адресою, такі доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки працівники поліції упередили настання таких наслідків, проте вказане не спростовує наявність у діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Шмата Руслана Петровича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Пулинського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь