ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року	Львів	Справа № 559/4499/25 пров. № А/857/49811/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О. І.,
Запотічного І. І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на ухвалу судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 листопада 2025 року (головуючий суддя Жуковська О.Ю.) постановлену в м. Дубно у справі №559/4499/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

16.10.2025 ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови № 1/1131 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 23.09.2025.
Ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою судді суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Скаржник стверджує, що суддя суду першої інстанції повернув позовну заяву позивачу передчасно, не взявши до уваги подану заяву про усунення недоліків позовної заяви, чим порушив принцип доступу до правосуддя. Вказує на те, що про оскаржувану постанову він дізнався тільки 08.10.2025, а з позовом до суду звернувся 16.10.2025, тобто на восьмий день, отже в межах визначеного законом десятиденного строку для звернення до суду.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення судді суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, ухвалою судді суду першої інстанції від 21.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків, а саме: подати заяву про поновлення причин пропуску строку для звернення до суду, зазначивши інші причини поважності пропуску строку та надати відповідні докази; сплатити судовий збір та надати до суду підтверджуючі документи або підстави звільнення від сплати такого.
На виконання ухвали судді суду першої інстанції 30.10.2025 представник позивача подав до суду квитанцію про сплату судового збору, а також заяву про поновлення строку на оскарження постанови. Зокрема представник вказує, що оскаржувана постанова була надіслану позивачу за місцем його реєстрації у с. Копани Дубенського району, однак в батьківській хаті за вказаною адресою проживає рідна сестра ОСОБА_2 , яка надала телефон позивача листоноші, і лише після дзвінка листоноші 08.10.2025 позивач поїхав та забрав адресований йому лист. Таким чином зміст оскаржуваної постанови став відомий позивачу лише 08.10.2025.
Оскаржуваною ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 листопада 2025 року позовну заяву повернуто позивачеві, оскільки суддею суду першої інстанції встановлено, що позивачем недоліки не усунено, так як причини пропуску строку звернення до суду, вказані у заяві представника позивача про усунення недоліків, суд вважає не поважними. Суд також зазначив, що на підтвердження зазначених обставин стороною позивача не надано жодного доказу, матеріали справи не містять конверта з відміткою пошти про його відправлення із зазначенням дати, будь-яких письмових пояснень листоноші, яка доставляла лист за адресою призначення. Таким чином, суд не має змоги встановити дійсні обставини пропуску строку для звернення до суду лише зі слів позивача, без підтвердження належними та допустимими доказами.
Надаючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Проте, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. 
Так, відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Відповідно до частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). 
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними). 
Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. 
Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду з відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку та залишити позов без руху. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний повернути позовну заяву. 
Як убачається з оскаржуваної ухвали, суддя суду першої інстанції відкинув як непідтверджені покликання позивача про те, що постанова була надіслана позивачу за місцем його реєстрації у с. Копани Дубенського району, однак в батьківській хаті за вказаною адресою проживає рідна сестра ОСОБА_2 , яка надала телефон позивача листоноші, і лише після дзвінка листоноші 08.10.2025 позивач поїхав та забрав адресований йому лист. Таким чином зміст оскаржуваної постанови став відомий позивачу лише 08.10.2025.
Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними і такими, що не гуртуються на нормах чинного законодавства і фактичних обставинах справи з огляду на таке.
Так, згідно доводів апеляційної скарги про що зазначалось в заяві про поновлення строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 . Аналогічна адреса зазначена ОСОБА_1 і при оновленні даних 09.07.2024 в системі «Резерв+». 
Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав оскаржувану постанову за місцем реєстрації позивача в село Копани Дубенського району, де він не проживає вже протягом багатьох років. 
В обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду позивачем у заяві зазначено, що пошту в село Копани Дубенського району доставляє поштарка села Нагірне Дубенського району, оскільки поштове відділення в селі Копани відсутнє. В батьківській хаті за місцем реєстрації ОСОБА_1 проживає його рідна сестра, яка і надала поштарці телефон позивача. Лише після дзвінка поштарки 08.10.2025 позивач поїхав в село Нагірне та отримав спірну постанову, при цьому конверт з постановою був розкритий. Таким чином, зміст спірної постанови став відомий Позивачу лише 08.10.2025. Водночас надати суду документи, які підтверджують вказані обставини, не виявляться можливим, оскільки поштарка відмовилась надати пояснення чи в інший спосіб засвідчити передачу відкритого конверту позивача в силу можливої відповідальності за неналежне зберігання листа. 
Крім того, як це зазначає позивач-апелянт, не зважаючи на той факт, що в системі «Резерв+» зазначено місце проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , РТЦК та СП надіслав спірну постанову в село Копани Дубенського району, за місцем реєстрації позивача. 
Зазначаючи ІНФОРМАЦІЯ_2 свою адресу ( АДРЕСА_1 ), як це зазначає ОСОБА_1 , такий правомірно очікував, що саме за цією адресою буде вестись офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов?язані з місцем його проживання. Таким чином, вважає оскарження спірної постанови у визначений законодавством строк об?єктивно неможливим, оскільки відповідач в порушення положень КУпАП не повідомив позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення, не надіслав на його адресу повідомлення про дату та час розгляду справи, не використав для повідомлення позивача електронну пошту чи телефон, хоча такі засоби комунікації вказані позивачем під час оновлення даних в системі «Резерв+» 09.07.2024. 
Суд апеляційної інстанції, враховуючи вищевикладене, зазначає, що вимоги частини четвертої статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин у справі і у відповідних випадках вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування з власної ініціативи тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач оскаржувану постанову фактично отримував раніше зазначеної ним дати 08.10.2025.
В матеріалах справи міститься оскаржувана постанова, в графі про отримання копії такої відсутній будь-яка інформація, а саме: отримано під підпис особою що притягується чи надіслано засобами поштового зв`язку із зазначенням дати одержання такої, що на переконання суду апеляційної інстанції як не підтверджує, так і не спростовує належне надіслання такої позивачу, а відповідно і нівелює висновки судді суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду щодо оскарження спірної постанови.
Проте, суд першої інстанції, визнаючи неповажними причини пропуску строку звернення до суду, не надав належної оцінки та не дослідив належним чином наведені позивачем обставини, не вчинив дій, які сприяли б з`ясуванню достовірної інформації щодо належного надіслання такої позивачу та відповідно дійсної дати отримання оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, в суду першої інстанції були відсутні достатні і належні підстави для повернення позовної заяви.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) пункт 52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».
У справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Згідно із частиною 3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Суд апеляційної інстанції констатує, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, чим порушив норми процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 241, 243, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 листопада 2025 року у справі № 559/4499/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний