Справа № 161/11732/25 	Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б. 	
Провадження № 22-ц/802/108/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовні особи: Луцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про оголошення фізичної особи померлою, за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою.
Покликалася на те, що вона є дружиною ОСОБА_4 , який вважається зниклим безвісти 21 липня 2023 року під час ведення бойових дій в районі населеного пункту Діброва Кремінного району Луганської області.
Вказувала, що на час її звернення до суду з даною заявою будь-які відомості про місце перебування солдата ОСОБА_4 відсутні, підтверджень його перебування в полоні або серед живих також немає. Обставини, які були зафіксовані в актах військової частини, витягах із журналів бойових дій, свідченнях військовослужбовців та матеріалах службового розслідування, свідчать про його зникнення безвісти в умовах активного бойового зіткнення та про високу ймовірність загибелі внаслідок ворожого артилерійського обстрілу 20 липня 2023 року.
Заявник також зазначала, що оголошення чоловіка померлим необхідно для реалізації як її особистих і майнових прав як дружини, так і забезпечення соціального та матеріального захисту двох неповнолітніх дітей та матері ОСОБА_4 і отримання в подальшому одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби. 
Посилаючись на вищевказане, заявник  ОСОБА_1 просила суд оголосити військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кульчин Луцького району Волинської області, що проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , померлим внаслідок поранень, отриманих у період воєнного стану під час захисту Батьківщини та участі в бойових діях. Днем смерті ОСОБА_4 вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 , а місцем смерті - населений пункт Діброва Кремінського району Луганської області.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.
Вважаючи рішення суду незаконним і необґрунтованим, представник заявника  ОСОБА_1 – ОСОБА_3  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невірну оцінку доказів та встановлених обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заяву  ОСОБА_1 задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України на адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення, в яких останній просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а розгляд справи проводити без його участі.
Особи, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.
Колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявником  ОСОБА_1 письмові та інші докази зібрані судом у безспірному порядку не доводять факту настання смерті її чоловіка військовослужбовця  ОСОБА_4 20 липня 2023 року. Крім того, місцевий суд вважав, що  ОСОБА_1 вправі звертатися з такою заявою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій на території с-ща Діброва Кремінської міської територіальної громади, або, з врахування конкретних обставин - не раніше спливу шести місяці після завершення таких дій.
Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.
Встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 13 вересня 2008 року було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 13 вересня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1273.
З наявної в матеріалах справи копії військового квитка, серії НОМЕР_2 , вбачається, що 04 березня 2023 року ОСОБА_4 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 до лав Збройних Сил України на виконання Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію».
Згідно з копіями витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 35 від 04 березня 2023 року та довідки № 196 від 18 квітня 2023 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, ВОС – 103061А.
Відповідно до копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 189 від 08 червня 2023 року солдат ОСОБА_4 08 червня 2023 року прибув у район ведення бойових дій до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі й стримування збройної агресії російської федерації, які залучаються та беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій.
З приєднаної до матеріалів справи копії довідки № 3159 від 25 червня 2024 року слідує, що солдат ОСОБА_4 дійсно в період з 08 червня 2023 року по 21 липня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій та Луганській областях.
Також встановлено, що сповіщенням сім`ї № 85 від 25 липня 2023 року заявника ОСОБА_1 було повідомлено про те, що її чоловік солдат ОСОБА_4 зник безвісті 21 липня 2023 року під час ведення бойових дій в районі н. п. Діброва Кремінного району Луганської області.
26 липня 2023 року ОСОБА_1 зверталася до Луцького РУП ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 1 ст. 115 КК України, в якій було вказано, що «З 19 липня 2023 року, перебуваючи на Сході України, а саме поблизу н.п. Кремінна Луганської області, в ході несення служби для участі в бойових діях внаслідок збройної агресії проти України в період дії воєнного стану на території України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , зі званням солдат, перестав виходити на зв`язок та наразі місце перебування останнього невідомо». Такі відомості були внесені до ЄРДР 27 липня 2023 року, що підтверджується витягом з ЄРДР № 12023030580002199 від 27 липня 2023 року.
У відповідь на запит слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області командиром військової частини НОМЕР_1 було складено службовий лист № 6758 від 11 серпня 2023 року, разом з яким надіслано витяг із акту проведення службового розслідування про встановлення безвісно відсутнього особового складу, які підпадають під ознаки осіб, зниклих безвісті в тому числі відносно солдата ОСОБА_4 . Згідно з інформацією, наявною в цьому акті та долучених до нього документів, 20 липня 2023 року в районі Серебрянського лісу Луганської області були втрачені позиції 2-го механізованого батальйону, після чого 13 військовослужбовців, зокрема і ОСОБА_4 , вважаються зниклими безвісти.
Зі свідчень солдатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зафіксованих у вищезазначеному акті проведення службового розслідування, встановлено, що позиція «Пітбуль», де перебував ОСОБА_4 , потрапила під артилерійський обстріл близько 04:00 ранку 20 липня 2023 року, було чути вибухи та крики про застосування гранат, після чого зв`язок з цією позицією припинився. Організований пошук на місці події результатів не дав через небезпеку повторного ураження, а евакуація тіл наразі неможлива, оскільки територія залишається тимчасово непідконтрольною Збройним Силам України.
Відповідно до копії витягу із журналів бойових дій військової частини НОМЕР_1 69/т/рсо від 31 липня 2023 року та рапорту командира від 22 липня 2023 року, позиція, де перебували зниклі безвісті військовослужбовці (у тому числі ОСОБА_4 ), зазнала штурмових дій ворога, після чого зв`язок з ними було втрачено.
З копій витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 243 від 22 липня 2023 року та витягу з інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими № 2025-05-4232 від 13 лютого 2025 року вбачається, що солдата ОСОБА_4 визнано таким, що зник безвісти з 22 липня 2023 року і знято з продовольчого забезпечення, та останній має облікову категорію «Пошук Особи».
Згідно з випискою з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора № 06-04/15745 від 05 травня 2025 року, відомості про перебування ОСОБА_4 в полоні держави-агресора відсутні.
Крім того, із пояснень, наданих у суді першої інстанції свідком  ОСОБА_9 , встановлено, що 20 липня 2023 року він був разом з ОСОБА_4 на позиції, близько 04:00 год. їх почали сильно бомбити, обстрілювати з різної зброї. Він вийшов і отримав пряме пошкодження в голову, коли отямився, то побачив, що троє солдат з 95 бригади, в тому числі ОСОБА_4 , були зліва прихилені до стіни і не ворушилися. Потім всі поскидали бронжилети та почали виходити, а солдати, які були ліворуч, не вийшли. Вважає, що ОСОБА_4 не може бути живий, так як він не чув про нього жодної інформації ні в лікарні, ні в полоні, в якому пробув 2 роки і 3 дні, а оскільки цілу ніч позицію бомбили, то із трьох солдат, які були ліворуч від нього, не вижив ніхто. 
Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
У ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає
в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) – це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
У постановах Верховного Суду від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23 та від 25 квітня 2024 року № 278/970/23 сформовано правовий висновок про те, що шестимісячний строк, визначений у ч. 2 ст. 46 ЦК України для оголошення особи померлою, слід обраховувати з моменту настання події (яка могла призвести до смерті особи), а не з моменту закінчення дії воєнного стану на території держави.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою, та наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва / довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).
Суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як слідує з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про оголошення свого чоловіка ОСОБА_4 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який зник безвісті при виконанні бойового завдання в районі населеного пункту Діброва Кремінного району Луганської області, в зоні ведення бойових дій під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, померлим.
За загальним правилом оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. 
В ході розгляду даної справи такі обставини знайшли своє підтвердження в повному обсязі, зокрема, обставини загибелі ОСОБА_4 описав у своїх поясненнях їх очевидець - допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 , а також на їх підтвердження заявником ОСОБА_1 було надано суду копії письмових доказів, а саме: сповіщення сім`ї № 85 від 25 липня 2023 року про зникнення безвісти; витягу з ЄРДР №12023030580002199 від 27 липня 2023 року; повідомлення заступника керівника Волинської обласної прокуратури; листа до Національного інформаційного бюро від 31 липня 2023 року; відповіді Національного інформаційного бюро про включення до реєстру; службового листа командира військової частини НОМЕР_1 № 6758 від 11 серпня 2023 року з додатками; витягу з інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими № 2025-05-4232 від 13 лютого 2025 року; виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави агресора № 06-0415745 від 05 травня 2025 року; витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин; висновку експерта від 16 серпня 2023 року; відповіді Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 26 серпня 2025 року; відповіді Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України від 27 серпня 2025 року.
Отже, встановивши, що наявні в справі матеріали не містять жодних суперечностей щодо обставин загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 та дають можливість зробити вірогідне припущення про його смерть внаслідок бойових дій під час захисту Батьківщини та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України в селищі Діброва Кремінського району Луганської області 20 липня 2023 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про недоведеність заявником  ОСОБА_1 даного факту та безпідставно відмовив у задоволенні її заяви.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, допустивши невідповідність висновків, які у ньому виклав, встановленим обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 задовольнити. 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовні особи: Луцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про оголошення фізичної особи померлою задовольнити.
Оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кульчин, Луцького району, Волинської області, який проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , померлим внаслідок загибелі від отриманих поранень під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, ІНФОРМАЦІЯ_3 в селищі Діброва Кремінського району Луганської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді