Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року Справа№200/7180/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо нарахування і виплати фіксованої індексації-різниці грошового забезпечення з 01 березня 2018 року по 05 квітня 2020 у розмірі 1475,05 грн, стягнення фіксованої індексації-різниці грошового забезпечення з 01 березня 2018 року по 05 квітня 2020 у розмірі 75839,74 грн., визнання протиправними дій щодо нарахування і виплати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 7 294,57 грн., стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 6 218,29 грн., визнання протиправними дій щодо нарахування і виплати суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 274,04 грн., стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52 328,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 18.08.2025 представником позивача було направлено адвокатський запит до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) (далі відповідач) з проханням надати копії відомостей про нараховане та виплачене йому грошове забезпечення з розшифровкою всіх виплат помісячно за період служби у відповідача, а також повідомити про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду № 200/4441/20-а від 03.02.2021, а саме дати, суми, види грошового забезпечення, виплачені на виконання даного рішення суду. Позивач зауважив, що 22.08.2025 відповідачем надано відповідь на адвокатський запит, якою надано копії архівних відомостей про виплачене йому грошове забезпечення за 2019-2020 роки, та повідомлено, що рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/4441/20-а від 03.02.2021 виконане у повному обсязі. Належні до виплати кошти були перераховані на депонований на позивача рахунок 29.07.2021 та після отримання платіжних реквізитів перераховані на його рахунок 25.04.2023, надано копії платіжних інструкцій. Позивач зазначив, що відповідно до копії платіжної інструкції №2908 від 25.04.2023 в/ч НОМЕР_1 сплачено на його банківський рахунок 274,04 грн. В призначенні платежу зазначено – депонований середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні згідно рішення суду від 22.02.2021 №200/4441/20-а. Відповідно до копії платіжної інструкції №2909 від 25.04.2023 в/ч НОМЕР_1 сплачено на його банківський рахунок 7 294,57 грн. В призначенні платежу зазначено – депонований компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації ГЗ згідно рішення суду від 22.02.2021 №200/4441/20-а. Позивач вважає, що відповідачем рішення у справі №200/4441/20-а від 03.02.2021 не виконане, індексація грошового забезпечення за період його служби з 05.04.2017 по 05.04.2020 не нарахована і не виплачена з врахуванням при підрахунку підвищення грошового забезпечення всіх його складових, які не мали разового характеру. Також позивач вважає, що відповідачем рішення у справі Донецького окружного адміністративного суду від 22.02.2021 №200/4441/20-а в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на його користь суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (сум індексації грошового забезпечення) виконане не у повному розмірі. 
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що після надходження відповідного фінансування на виконання вказаного рішення 29.07.2021, у зв`язку з відсутністю дійсних банківських реквізитів позивача нараховані кошти були перераховані на депонентський рахунок в загальному розмірі 7568,61 грн. В подальшому, після надходження дійсних банківських реквізитів, вказані кошти 25.04.2023 було перераховано на рахунок позивача, що підтверджується платіжними інструкціями, які долучені позивачем разом з відповіддю на адвокатський запит. Відповідач зауважив, що в порядку примусового виконання Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Маріуполь Східного МРУМЮ (м. Харків) було відкрито виконавчі провадження 65014850, № 65014951, № 65015215. Під час виконання військовою частиною НОМЕР_1 в порядку примусового виконання рішення суду від 03.02.2020 у справі № 200/4441/20-а державному виконавцю надавались відповіді щодо виконання вказаного рішення суду, а саме: стосовно середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (сум індексації грошового забезпечення) повідомлялось про виконання вказаної вимоги в повному обсязі, а саме виплата коштів була здійснена з урахуванням податків в сумі 7294,57 грн. на банківські реквізити позивача, які були надані разом з запитом державного виконавця (довідка-розрахунок долучається); стосовно індексації грошового забезпечення повідомлялось, що остаточний розрахунок індексації грошового забезпечення позивачу було здійснено у червні 2020 року. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що виходячи з рішення суду від 03.02.2021 у справі № 200/4441/20-а індексація грошового забезпечення була виплачена у повному обсязі в розмірі 36034,89 грн. (довідка-розрахунок долучається); стосовно нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення виконано в повному обсязі, а саме виплата коштів була здійснена з урахуванням податків в сумі 274,04 грн. на реквізити банківського рахунку позивача, які були надані разом з запитом державного виконавця (довідка-розрахунок долучається). Відповідач зауважив, що перерахування вказаних коштів на депонентський рахунок в липні 2021 року підтверджується знімком екрану виписки по КЕКВ ПТК ККК СДО Державної казначейської служби. Відповідач зазначив, що зі змін, які відбулись в березні 2018 року вбачається, що розмір підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року становить – 3013,50 грн. (7972,50 грн. – 4959,00 грн. = 3013,50 грн.). З огляду на те, що підвищення доходу позивача в березні 2018 року відбулося на 3013,50 грн., а сума індексації грошового забезпечення позивача за березень 2018 року становить 4463,15 грн., сума щомісячної індексації-різниці починаючи з березня 2018 року становить 1449,65 грн. (4463,15 грн. – 3013,50 грн. = 1449,65 грн.). Вказана щомісячна сума була нарахована та виплачена позивачу у червні 2020 року, що також відображено в довідці-розрахунку, яка долучається. Хибність розрахунку позивача виникає у зв`язку з його невірним врахуванням певних складових грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, яка має по своїй суті разовий характер та не повинна враховуватись при розрахунку підвищення грошового забезпечення позивача у березні 2018 року. Відповідач зауважив, що заборгованість з індексації грошового забезпечення позивача нарахована та виплачена військовою частиною НОМЕР_1 28.04.2020 у розмірі 42553,17 грн. Щодо інших позовних вимог, відповідач зазначив, що позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 05.04.2020, оскільки у квітні 2020 року індекс інфляції становив 100,80, інфляційне збільшення розраховувалось наступним чином: 42553,00 грн. * (100,80 / 100) – 42553,00 грн. = 340,42 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком від 13.09.2025 № 1349, яка долучається. Вказана сума після утримання податків та зборів (340,42 грн. – 18% - 1,5%) виплачена військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду від 03.02.2021 у справі № 200/4441/20-а, у розмірі 274,04 грн., що відображено у платіжній інструкції від 25.04.2023 № 2908. Щодо інших позовних вимог відповідач зауважив, що у відповідності до Порядку № 100, розмір грошового забезпечення за два останні календарні місяці перед звільненням позивача, складає: за лютий 2020 року – 12085,56 грн., за березень 2020 року – 12216,00 грн., разом – 24301,56 грн. Таким чином середній заробіток за день становить 411,89 грн. (24301,56 грн. / 59 к.д.), що спростовує розрахунок здійснений стороною позивача. Як вже зазначалось, дата виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення – 05.04.2020. Відповідач зазначив, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення ним здійснено 28.04.2020, що підтверджується інформацією з архівної відомості за 2020 рік, яка долучена до позовної заяви та довідкою від 13.09.2025 № 1348, яка долучається. Враховуючи зазначене, на виконання рішення суду від 03.02.2021 у справі № 200/4441/20-а, сума середнього заробітку з моменту звільнення по кінцеву дату розрахунку складає – 9061,58 грн. (411,89 грн. * 22 к.д.). Вказана сума після утримання податків та зборів (9061,58 грн. – 18% -1,5%) виплачена військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду від 03.02.2021 у справі № 200/4441/20-а, у розмірі 7294,57 грн., що відображено у платіжній інструкції від 25.04.2023 № 2909. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив наступне, що щомісячна додаткова грошова винагорода за постановою Кабінету Міністрів України № 889 входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців. Позивач просив обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву вважати необґрунтованими та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач надав заперечення на відзив, в яких зазначив свою позицію раніше викладену у своєму відзиві та просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/7180/25. Поновлений строк звернення до суду з адміністративним позовом. Ухвалено розгляд справи провести суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлений строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, якими він обґрунтовується, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до розпорядження керівника апарата Донецького окружного адміністративного суду від 16.12.2025 №559 відповідно до підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39 зі змінами та доповненнями, керуючись частиною 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 200/7180/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи №200/7180/25 між суддями від 16.12.2025 головуючим суддею визначено Голошивця І.О. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №200/7180/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд адміністративної справи №200/7180/25 ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Розгляд справи розпочатий спочатку. Встановлений позивачу та відповідачу строк з дня одержання даної ухвали для надання на адресу суду заперечень, клопотань. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.02.2026 року у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Слід зауважити, що клопотань від учасників справи, окрім наданих клопотань від представника позивача про прискорення розгляду справи, на адресу суду не надходило. 
Сторони про прийняття справи до свого провадження були належним чином повідомлені, про що свідчить відповідна відмітка про наявність у представника позивача - адвоката Матвійчук Н.Є. та відповідача кабінету електронного суду та відповідної відмітки «доставлено» зазначено – 20.12.2025 року. 

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, 

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено Донецьким окружним адміністративним судом під час розгляду справи №200/4441/20-а та зазначено у його рішенні від 03.02.2021 року: - ОСОБА_1 є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
ВЧ НОМЕР_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .
Позивач проходив службу на посаді розвідника-оператора відділення розвідки оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_1 », військове звання – прапорщик у період з 05.04.2017 до 05.04.2020 року.
Протягом періоду проходження служби позивачу здійснювалася індексація його грошового забезпечення: з квітня 2017 року по лютий 2018 року – поточна; з березня по листопад 2018 року – фіксована; починаючи із грудня 2018 року – поточна та фіксована одночасно. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4441/20-а від 03.02.2021 року було вирішено: адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 Військової частини № НОМЕР_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 Військової частини № НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 Військової частини № НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення без врахування всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 Військову частину № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період служби з 05.04.2017 по 05.04.2020, врахувавши при підрахунку підвищення грошового забезпечення всі його складові, які не мають разового характеру, а саме: до підвищення посадового окладу: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавку за виконання особливо важливих завдань, щомісячну премію, грошову винагороду відповідно до п.5 ч.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, надбавку за ризик для життя, винагороду за участь в АТО/ООС; після підвищення посадового окладу: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби, премію, винагороду за участь в АТО/ООС.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 Військову частину № НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 Військову частину № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (сум індексації грошового забезпечення).
У задоволенні решти вимог – відмовити.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/4441/20-а від 09.06.2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина № НОМЕР_1 ) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 200/4441/20-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 Військової частини № НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів. 
З урахуванням наведеного, рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4441/20-а від 03.02.2021 року набрало законної сили – 09.06.2021 року.
Слід зауважити, що у відповідності до приписів ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відповідач, надаючи свій відзив на позовну заяву зазначив наступне: - «Військовою частиною НОМЕР_1 після надходження відповідного фінансування на виконання вказаного рішення 29.07.2021, у зв`язку з відсутністю дійсних банківських реквізитів ОСОБА_1 , нараховані кошти були перераховані на депонентський рахунок в загальному розмірі 7568,61 грн. В подальшому, після надходження дійсних банківських реквізитів, вказані кошти 25.04.2023 було перераховано на рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується платіжними інструкціями, які долучені позивачем разом з відповіддю на адвокатський запит. В порядку примусового виконання Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Маріуполь Східного МРУМЮ (м. Харків) було відкрито виконавчі провадження 65014850, № 65014951, № 65015215. Під час виконання військовою частиною НОМЕР_1 в порядку примусового виконання рішення суду від 03.02.2020 у справі № 200/4441/20-а державному виконавцю надавались відповіді щодо виконання вказаного рішення суду, а саме: стосовно середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (сум індексації грошового забезпечення) повідомлялось про виконання вказаної вимоги в повному обсязі, а саме виплата коштів була здійснена з урахуванням податків в сумі 7294,57 грн. на банківські реквізити ОСОБА_1 , які були надані разом з запитом державного виконавця (довідка-розрахунок долучається); стосовно індексації грошового забезпечення повідомлялось, що остаточний розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 було здійснено у червні 2020 року. Виходячи з рішення Донецького окружного адміністративного суду стосовно від 03.02.2021 у справі № 200/4441/20-а індексація грошового забезпечення була виплачена у повному обсязі в розмірі 36034,89 грн. (довідка-розрахунок долучається); стосовно нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення виконано в повному обсязі, а саме виплата коштів була здійснена з у рахуванням податків в сумі 274,04 грн. на реквізити банківського рахунку ОСОБА_1 , які були надані разом з запитом державного виконавця (довідка-розрахунок долучається). Перерахування вказаних коштів на депонентський рахунок в липні 2021 року підтверджується знімком екрану виписки по КЕКВ ПТК ККК СДО Державної казначейської служби, який долучається.».
Позивач, звертаючись до суду у вересні 2025 року, просить суд: 
- визнати протиправною дією Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати йому фіксованої індексації-різниці грошового забезпечення з 01 березня 2018 по 05 квітня 2020 у розмірі 1 475,05 грн.;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь фіксовану індексацію-різницю грошового забезпечення з 01 березня 2018 по 05 квітня 2020 у розмірі 75 839,74 грн.;
- визнати протиправною дією Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати йому суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 7 294,57 грн.;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 6 218,29 грн.;
- визнати протиправною дією Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати йому суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 274,04 грн.;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52 328,00 грн.
Слід зазначити, що приписами ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Позивач наполягає на тому, що станом на сьогоднішній день відповідачем йому не нараховано та не виплачено належну йому частину індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 по 05 квітня 2020 року та наводить власний розрахунок, зокрема зазначає у своїй позовній заяві наступне: - «В грудні 2018 року відповідачем нараховано і виплачено 71,08 грн, в січні 2019 року – 71,08 грн, в лютому 2019 року – 71,08 грн, в березні 2019 року – 134,47 грн, в квітні 2019 року – 134,47 грн, в травні 2019 року – 134,47 грн, в червні 2019 року – 134,47 грн, в листопаді 2019 року – 1033,60 грн, в грудні 2019 року – 216,51 грн, в січні 2020 року – 216,51 грн, в лютому 2020 року – 216,51 грн, в березні 2020 року – 216,51 грн, в квітні 2020 року - 42589,26 грн, в червні 36034,86 грн. Відповідно до розрахунків, наведених у Додатку 1, разом сума індексації за період служби з 05.04.2017 по 05.04.2020 за мінусом виплачених сум складає 75 839,74 грн (44792,02 грн + 112322,6 грн) - 81274,88).
Отже, суд має встановити належну позивачу до виплати індексацію грошового забезпечення у загальному розмірі та фактично нараховану та виплачену позивачу індексацію відповідачем за час проходження ним військової служби й на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4441/20-а.
З наданої архівної відомості Галузевим державним архівом ДПСУ від 18.08.2025 року за січень-грудень 2017 та за січень-грудень 2018 року суд встановив, що позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення тільки у грудні 2018 року у сумі – 71,08 грн.
З наданої відповідачем архівної відомості за січень -грудень 2019 року та за січень – грудень 2020 року, суд встановив, що позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у наступних розмірах: в січні 2019 року – 71,08 грн, в лютому 2019 року – 71,08 грн, в березні 2019 року – 134,47 грн, в квітні 2019 року – 134,47 грн, в травні 2019 року – 134,47 грн, в червні 2019 року – 134,47 грн, в листопаді 2019 року – 1033,60 грн., в грудні 2019 року – 216,51 грн., в січні 2020 року – 216,51 грн., в лютому 2020 року – 216,51 грн., в березні 2020 року – 216,51 грн., в квітні 2020 року - 42589,26 грн., в червні 36034,86 грн.
Загалом було виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі – 81274,88 грн., що також зазначено у довідці розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 05.04.2017 по 10.04.2020 року, де зазначено: період з 05.04.2017 по 28.02.2018 року – 42 105,17 грн.; період з 01.03.2018 по 05.04.2020 року – 36 482,86 грн. 
Отже, фактична загальна виплачена сума відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення у розмірі – 81274,88 грн., учасниками справи не заперечується.
Суми, які були виплачені відповідачем позивачу на виконання рішення суду по справі №200/4441/20-а, а саме 7294,57 грн. компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі – 274,04 грн., сум виплаченої індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду під час розгляду даної справи – 200/7180/25 судом не встановлено, доказів матеріали справи не містять.
Суд вважає звернути увагу на те, що згідно довідки розрахунку індексації грошового забезпечення позивача від 13.09.2025 року №1347 наданої відповідачем, у межах спірного періоду, тобто з 01.03.2018 по 05.04.2020 року, відповідачем було нараховано та виплачено фіксовану індексацію різницю грошового забезпечення у визначеному розмірі – 1449,65 грн. з урахуванням вже виплачених сум такої індексації.
Слід звернути увагу, що під час розгляду справи №200/4441/20-а Донецький окружний адміністративний суд в мотивувальній частині рішення зазначив: - «Судом встановлено, що у березні 2018 року відбулось підвищення посадового окладу та зміна окремих видів грошового забезпечення позивача у зв`язку із набранням чинності Постановою № 704.
З довідки ВЧ НОМЕР_1 про розмір нарахованої позивачу індексації (а.с.16-17) вбачається, що оскільки у березні 2018 року розмір грошового забезпечення позивача збільшився на суму 2 940,81 грн, але ця сума є меншою, ніж розмір поточної індексації за цей місяць (4 463,15 грн), то різниця 1 475,05 грн (4 463,15 - 2 940,81 грн) нарахована позивачу як фіксована індексація.
В подальшому цей розмір фіксованої індексації продовжував нараховуватися щомісяця.
Зміст доводів позивача зводиться до того, що ВЧ НОМЕР_1 неправильно обчислено розмір зміни грошового забезпечення у березні 2018 року.
Так, позивач стверджує, що фактично, розмір забезпечення навіть зменшився (попри збільшення окладу), а значить, від суми поточної індексації (4 258,75 грн) не слід віднімати суму розрахованого відповідачем збільшення грошового забезпечення у розмірі 2 940,81 грн.
Суд погоджується з тим, що в разі, коли посадовий оклад збільшився, а грошове забезпечення в цілому зменшилося – розмір індексації має виплачуватися у фіксованому розмірі поточної індексації відповідного місяця (при цьому позивач помилково зазначає що таким місяцем є лютий 2018 року, в той час як за законом таким місяцем є місяць підвищення окладу - березень 2018 року).
Такий порядок нарахування індексації зберігається до наступного підвищення окладів (абзац 6 пункту 5 Порядку №1078).
За таких обставин, визначальним для правильного вирішення цієї справи є визначення того, як змінився розмір грошового забезпечення позивача у березні 2018 року (в тій частині, яка враховується для індексації – тобто тих складових, що не мають разового характеру).
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації державної прикордонної служби від 20.05.2008 № 425 (далі – Інструкція 425, чинна на березень 2018 року), до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
При вирішенні питання, які види грошового забезпечення позивача мають постійний характер суд виходить з такого.
Пунктом 3.2.1. Інструкції 425 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, виплачується надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби в розмірах до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
З відомостей про розмір грошового забезпечення позивача вбачається, що вказана надбавка виплачувалась йому щомісячно протягом квітня 2017 року – лютого 2018 року.
З викладеного суд доходить до висновку про її постійний характер.
Відповідно до пункту 3.19.1. інструкції № 425, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (крім військовослужбовців територіальних підрозділів розвідувального органу), які виконують завдання із забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, виплачується надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя, у розмірі від 15 до 30 відсотків посадового окладу, а військовослужбовцям, які проходять службу на посадах льотного складу і виконують польоти за планами льотної підготовки у складі екіпажів літаків, вертольотів, - 40 відсотків посадового окладу.
З відомостей про розмір грошового забезпечення позивача вбачається, що вказана надбавка виплачувалась йому щомісячно протягом квітня 2017 року – лютого 2018 року.
З викладеного суд доходить висновку про її постійний характер. Суд звертає увагу, що відзив на позов не містить заперечень щодо включення цього виду грошового забезпечення при обчисленні зміни розміру грошового забезпечення для розрахунку індексації.
Пунктом 5 Постанови КМУ від 22.09.2010 р. № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби.
З відомостей про розмір грошового забезпечення позивача вбачається, що вказана винагорода виплачувалась йому щомісячно протягом травня 2017 року – лютого 2018 року.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 01.03.2018 у справі № 761/17387/17, оскільки: по-перше, предмети справи, що розглядається та справи, на яку посилається ВЧ НОМЕР_1 є різними; по-друге, Верховний Суд досліджував у справі первісну редакцію Постанови КМУ №889, яка передбачала виплату винагороди лише окремим категоріям осіб.
При цьому, у спірний період Постанова КМУ №889 вже доповнена підпунктом 5 пункту 1, за яким вона виплачується усім військовослужбовцям Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
З викладеного суд приходить до висновку про її постійний характер.
Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, що затверджена наказом МВС України від 02.02.2016 № 73 передбачено, що виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами (але не раніше дня видання наказу про призначення), і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних начальників (командирів)).
Відповідач посилається на пункт 8 цієї Інструкції, в якому передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Суд зазначає, що у справі не йдеться про включення винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Наказом Міноборони від 10.02.2016 № 67 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу ІІ цієї Інструкції, розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначено у додатку 1 до цієї Інструкції.
Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.
Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.
З відомостей про розмір грошового забезпечення позивача вбачається, що вказана винагорода виплачувалась йому щомісячно протягом усього періоду його служби.
Суд враховує, що виплата винагороди безпосередньо пов`язана із здійсненням позивачем повсякденних службових обов`язків як прикордонника.
За таких обставин приходить до висновку про її постійний характер. Суд звертає увагу, що відзив на позов не містить заперечень щодо включення цього виду грошового забезпечення при обчисленні зміни розміру грошового забезпечення для розрахунку індексації.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Відповідно до пункту 1 розділу IV цього Порядку військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків.
З відомостей про розмір грошового забезпечення позивача вбачається, що вказана надбавка виплачувалась йому щомісячно з моменту її запровадження.
За таких обставин приходить до висновку про її постійний характер. Суд звертає увагу, що відзив на позов не містить заперечень щодо включення цього виду грошового забезпечення при обчисленні зміни розміру грошового забезпечення для розрахунку індексації
Щодо премії суд зазначає, що за змістом довідки ВЧ НОМЕР_1 про індексацію (а.с.16-17) премія врахована при обчисленні зміни розміру грошового забезпечення для розрахунку індексації. Це означає, що спір у цій частині вимог відсутній.
Перелічені види грошового забезпечення, що мають щомісячний характер, мають включатися до грошового забезпечення для визначення – чи збільшилось воно, чи ні, для нарахування індексації.».
У відповідності до приписів ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що спірним питанням перш за все у цій справі є саме розрахунок індексації-різниці грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 05.04.2020 року. 
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Статтею 2 вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
У частині 5 ст. 2 «Про індексацію грошових доходів населення» вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 5 вказаного Закону, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації цих положень Закону Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення.
Згідно з п. 11 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV "Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку).
Відповідно до п. 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.
Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
Стосовно заявлених позовних вимог позивача про визнання протиправною дією Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати йому фіксованої індексації-різниці грошового забезпечення з 01 березня 2018 по 05 квітня 2020 у розмірі 1 475,05 грн., та як похідна вимога, стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь фіксовану індексацію-різницю грошового забезпечення з 01 березня 2018 по 05 квітня 2020 у розмірі 75 839,74 грн., суд зазначає наступне.
Зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Це стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) у цілях нарахування індексації військовослужбовцям на березень 2018 року.
Пунктом 4 цієї постанови встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Таким чином, Постановою №704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.
Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Отже, враховуючи те, що підвищення посадового окладу позивача з березня 2018 року відбулося у зв`язку із прийняттям Постанови №704, якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців, саме березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах норми абзацу першого пункту 5 Порядку №1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.
Згідно із абзацом 2 пункту 5 Порядку № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Водночас, відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%.
Разом з цим, у контексті спірних правовідносин необхідно звернути увагу на те, що питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку №1078.
Так, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суми індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.
Так, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку №1078.
Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядок № 1078 такого поняття не містять.
Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.
Проте, постановою Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року цей Додаток був викладений у новій редакції і з 1 грудня 2015 року у цьому Додатку, як і в цілому Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
З 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає Суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними. 
З урахуванням того факту, що 1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_1 , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення. Встановлення базового місяцю також було предметом дослідження по справі №200/4441/20-а відповідно до висновків яких в рішенні Донецького окружного адміністративного суду по цій справі від 03 лютого 2021 року зазначено наступне, що – «у березні 2018 року відбулось підвищення посадового окладу та зміна окремих видів грошового забезпечення позивача у зв`язку із набранням чинності Постановою № 704.». На підставі чого суд робить висновок, що з 1 березня 2018 року по 05 квітня 2020 року відповідач мав встановити базовий місяць для обчислення індексації березень 2018 року. 
У цьому контексті суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Так, в рамках розгляду даної справи суд повинен встановити:
-розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);
-суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
-чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Указані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 29 березня 2021 року у справі № 380/5493/21, від 6 квітня 2023 року у справі № 420/11424/21 з подібними правовідносинами.
Стосовно посилання відповідача у його відзиві на адміністративний позов щодо його розрахунку індексації належної позивачу: - «За період з лютого 2018 року по березень 2018 року Позивачу нараховувались такі види грошового забезпечення, окрім одноразових («допомога на оздоровлення» - 4959,00 грн., «мат. допомога для вирішення СПП» - 720,00 грн.): Посадовий оклад – 720,00 грн. (3000,00 грн. у березні 2018 року); Оклад за військовим званням – 45,00 грн. (810,00 грн. у березні 2018 року); Надбавка за вислугу років – 76,50 грн. (952,50 грн. у березні 2018 року);Надбавка за виконання особливо важливих завдань (ВОВЗ) – 841,50 грн. (0,00 грн. у березні 2018 року); Надбавка за ОУС (ризик для життя) – 108,00 грн. (0,00 грн. у березні 2018 року); Преміювання – 3168,00 грн. (3210,00 грн. у березні 2018 року). Що разом склало – 4959,00 грн. (7972,50 грн. у березні 2018 року), що підтверджується інформацією з архівної відомості за 2018 рік, яка долучена позивачем. Зі змін, які відбулись в березні 2018 року вбачається, що розмір підвищення грошового доходу Позивача в березні 2018 року становить – 3013,50 грн. (7972,50 грн. – 4959,00 грн. = 3013,50 грн.). З огляду на те, що підвищення доходу Позивача в березні 2018 року відбулося на 3013,50 грн., а сума індексації грошового забезпечення Позивача за березень 2018 року становить 4463,15 грн., сума щомісячної індексації-різниці починаючи з березня 2018 року становить 1449,65 грн. (4463,15 грн. – 3013,50 грн. = 1449,65 грн.). Вказана щомісячна сума була нарахована та виплачена Позивачу у червні 2020 року, що також відображено в довідці-розрахунку, яка долучається.».
Суд ставиться до вищезазначеного розрахунку індексації грошового забезпечення позивача критично враховуючи наявні в матеріалах справи: архівну відомість з січня 2018 по грудень 2018 року ОСОБА_1 надану Галузевим державним архівом ДПСУ від 18.08.2025 року.
Судом встановлено, що відповідно до вищезазначених доказів наявних в матеріалах справи, наданих як відповідачем та за наявність яких не заперечується позивачем, з яких вбачається, що грошове забезпечення позивача: 
- за лютий 2018 року складалось з: посадового окладу - 720,00 грн.; окладу за військовим званням – 45,00 грн.; надбавка за вислугу років – 76,50 грн.; преміювання – 3168,00 грн.; винагорода постанова КМУ №889 – 2975,40 грн.; винагорода АТО/ООС – 6274,19 грн.; винагорода за бойове чергування – 36,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби – 841,50 грн.; надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя – 108,00 грн.; разом – 14 208,59 грн.; слід зазначити що всі зазначені виплати мають постійний характер, допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення СПП судом не включалась в даний розрахунок;
- за березень 2018 року складалось з: посадового окладу - 3000,00 грн.; окладу за військовим званням – 789,68 грн.; надбавка за вислугу років – 1012,57 грн.; преміювання – 3210,00 грн.; винагорода постанова КМУ №889 – 49,59 грн.; винагорода АТО/ООС – 4553,57 грн.; разом – 12 615,41 грн.
Слід зауважити, що Донецький окружний адміністративний суд під час розгляду справи №200/4441/20-а зобов`язав відповідача, зокрема - нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період служби з 05.04.2017 по 05.04.2020, врахувавши при підрахунку підвищення грошового забезпечення всі його складові, які не мають разового характеру, а саме: до підвищення посадового окладу: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавку за виконання особливо важливих завдань, щомісячну премію, грошову винагороду відповідно до п.5 ч.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, надбавку за ризик для життя, винагороду за участь в АТО/ООС; після підвищення посадового окладу: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби, премію, винагороду за участь в АТО/ООС.
Так, суд зауважує, що розмір грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року (що підтверджується вищеназваними доказами) становив 14 208,59 грн.; а у березні 2018 року – 12 615,41 грн. Отже, різниця становить 12 615,41 – 14 208,59 = - 1593,18 грн.
Щодо суми можливої індексації, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін і поділений на 100:
1 762,00 грн х 253,30% / 100 = 4 463,15 грн.
Таким чином, сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становила 4 463, 15 грн.
Вирішуючи питання, чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації, суд виходить того, що сума підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить – (- 1593,18 грн.), а сума можливої індексації в березні 2018 року 4463,15 грн., тобто розмір підвищення доходу є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Отже, в період з 01 березня 2018 року по 05 квітня 2020 року включно позивач мав право на нарахування і виплату індексації-різниці.
Відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078, сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4 463,15 грн. – (-1593,18) грн., у той же час суд вважає за розрахункову величину взяти суму індексації – 4 463,15 грн. за березень 2018 року.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку що слід визнати протиправними дії відповідача, які полягали у не нарахуванні та не виплаті позивачу в період з 01 березня 2018 по 05 квітня 2020 року включно індексації-різниці у сумі 4463,15 грн. щомісячно відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078.
Так, сума індексації-різниці в березні 2018 року становить 4 463,15 грн; період з 01 березня 2018 року по 05 квітня 2020 року включно складає 25 місяців 04 дні.
Отже, сума індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 05 квітня 2020 року включно становить: 4463,15 грн х 25 місяців + (4463,15 грн. / 30 день х 4 дні) = 112 173,83 грн. 
В свою чергу, судом було встановлено, що відповідачем вже було виплачено позивачу за період з 01.03.2018 по 05.04.2020 року індексацію грошового забезпечення у розмірі – 1449,65 грн., що загалом становить – 1449,65 х 25 місяців (1449,65 грн./30 день х 4 дні) = 36 434,53 грн.
З урахуванням наведеного, відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу індексацію різницю його грошового забезпечення у загальному розмірі: 112 173,83 грн. – 36 434,53 грн. = 75 739,30 грн.
Таким чином, з урахуванням висновку Верховного Суду щодо належного способу захисту порушеного права, викладеного в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, та відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку, що для належного та ефективного захисту порушеного права позивача слід застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію-різницю за період з 01 березня 2018 року по 05 квітня 2020 року включно відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 в сумі 75 739,30 грн. 
Стосовно позовної вимоги позивача визнати протиправною дією Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати йому суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 274,04 грн., та як похідна вимога, стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52 328,00 грн., суд зазначає наступне. 
Судом встановлено, що остаточного розрахунку по своїй суті з позивачем при звільненні не відбулося, що стало причиною виникнення спору між сторонами у цій справі.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 в справі № 810/451/17 та від 26.05.2020 в справі № 821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України, як зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 в справі № 810/451/17, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Підсумовуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №810/451/17 зауважила, що за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.
Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 в справі № 4-рп/2012, а також наведені вище правові позиції Великої Палати Верховного Суду, можна дійти висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена ст. 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові) (висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 12.08.2020 в справі № 400/3151/19).
Відтак, лише на момент припинення вказаного правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог. При цьому, для того щоб права працівника на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні вважалися порушеними (закінчений склад правопорушення), суду необхідно встановити такі юридично значимі обставини як: 1) невиплата належних працівнику при звільненні сум; 2) проведення із ним остаточного розрахунку.
Тобто, лише факт проведення остаточного розрахунку дасть можливість для встановлення обсягу порушених прав. Інакше, навіть у випадку постановлення судом рішення про стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на дату судового рішення, спір не буде вирішений, адже за відсутності остаточного розрахунку права працівника на виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні далі вважатимуться порушеними.
Враховуючи, що одними з позовних вимог позивача було зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію-різницю за період з 01 березня 2018 по 05 квітня 2020 року (включно) та на даний час рішення суду по справі 200/7180/25 відповідачем не виконано, та по даній справі не встановлено дати остаточного розрахунку відповідача з позивачем.
Таким чином суд дійшов до висновку, що ця позовна вимога позивача є передчасною та такою, що заявлена на майбутнє та задоволенню не підлягає, як і похідна вимога позивача про стягнення з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 
Щодо позовної вимоги позивача в частині визнати протиправною дією Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати йому суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 7 294,57 грн., та як похідна вимога, стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 6 218,29 грн., суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).
Згідно зі статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення).
Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів на один і більше календарних місяців.
У постановах від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20 Верховний Суд вказав, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Суд зазначає, що нарахування та виплата на користь позивача спірної індексації грошового забезпечення ще не відбулось.
Відлік часу, відповідно до якого відповідач має здійснити нарахування та виплати спірної індексації грошового забезпечення починається з дати набрання рішенням суду у даній справі законної сили.
Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації буде порушене відповідачем, задоволення позову у цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.
За таких обставин, у цій частині позовних вимог суд вважає необхідним відмовити, оскільки їх заявлено передчасно.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 24.01.2023 у справі № 200/10176/19-а, від 11.08.2023 у справі № 380/103/22.
Інші доводи сторін встановлених обставин справи та висновків суду не спростовують.
Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши подані докази сторонами по справі, врахувавши заявлені позовні вимоги позивача суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Припсами ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Щодо питання порушення позивачем строку звернення, суд зауважує, що це питання належним чином було вирішено так досліджено в його ухвалі від 11.02.2026 року.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). 

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), які полягали у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) в період з 01 березня 2018 року по 05 квітня 2020 року включно індексації-різниці у сумі 4463,15 грн. щомісячно відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) індексацію-різницю за період з 01 березня 2018 року по 05 квітня 2020 року включно відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 в сумі 75 739,30 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
Повний текст рішення складено та підписано 11 лютого 2026 року.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя І.О. Голошивець