справа № 761/29080/24                                 головуючий у суді І інстанції Пономаренко Н.В.
провадження № 22-ц/824/15229/2025   суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
18 листопада 2025 року                                                                                                 м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді     Березовенко Р.В., 
суддів                           Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря   Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Небелицею Артемом Вікторовичем та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Бєрьозкою Юрієм Володимировичем на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року ОСОБА_2 завернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, остаточно просила:
стягнути солідарно із відповідачів суму заборгованості в розмірі 12 000 000,00 грн збитків у вигляді безпідставно набутих коштів, 100 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди; 
стягнути із ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 2 976 459,61 грн збитків у вигляді безпідставно набутих коштів та інших платежів, пов`язаних із набуттям таких коштів та списаних з рахунку ОСОБА_2 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що вказані в позові кошти надійшли на рахунок позивачки як належні їй до виплати у зв`язку із загибеллю її сина-військовослужбовця, які протиправно та без жодної правової підстави привласнив рідний брат позивачки ОСОБА_1 та його співмешканка ОСОБА_3 .
Позивачка ОСОБА_2 є рідною матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи свій обов`язок щодо захисту Батьківщини.
На час смерті сина, позивачка перебувала на території Польщі, однак повернувшись до України та після похорон свого сина, позивачка погодилась на пропозицію відповідача скласти на його ім`я довіреність за якою він матиме право оформити та отримати передбачену законодавством допомогу у зв`язку із загибеллю сина-військовослужбовця. Позивачка зазначає, що її брат обґрунтував необхідність укладення довіреності тим, що невідомо коли кошти будуть виплачені, а документи необхідно готувати заздалегідь. Він пообіцяв за рахунок коштів замовити виготовлення та встановлення пам`ятника на могилі її сина та їх батьків, а решту коштів зобов`язався віддати позивачці.
Довіреність від ОСОБА_2 на ім`я відповідача ОСОБА_1 оформлена 22 квітня 2022 року приватним нотаріусом Бурячек І.М. та зареєстрована в реєстрі за №205.
Після похорону сина позивачка разом із відповідачем у відділенні банку АТ «Ощадбанк» оформили відкриття банківського рахунку та отримання пластикової картки, відтак, на ім`я ОСОБА_2 відкрито картковий рахунок номер за IBAN НОМЕР_1 .
Позивачкою в позові окремо зазначено, що оскільки ОСОБА_1 є її рідним братом, у неї ніколи не мого з`явитись і думки, що він здатен будь-яким чином її обманути.
Після відкриття вказаного банківського рахунку, випуску картки та видачі від позивачки на ім`я відповідача довіреності, позивачки повернулась на роботу в Польщу.
Протягом перебування позивачки за межами України та після повернення додому, відповідач не повідомляв відповідачку про отримання ним грошових коштів та оформлення додаткової картки від 24 жовтня 2022 року на рахунок номер НОМЕР_2 у АТ «Ощадбанк», яку також підв`язав до власного номеру телефону, а також до мобільного додатку онлайн-банкінгу.
Наведене призвело до того, що позивачка не була обізнана ні з фактом випуску додаткової картки, ні з фактами зарахування коштів на її рахунок, ні з фактами їх переказу на інші рахунки та щодо зняття коштів з рахунку шляхом видачі з банкоматі або з каси відділення банку.
В позові окремо звернуто увагу, що відповідач підписав вказану заявку саме як держатель картки, а не як клієнт.
Позивачка зазначає, що, як видно із банківських виписок, відповідач ОСОБА_1 здійснив усвідомлене і послідовне виведення коштів ОСОБА_2 із рахунку, відкритого на її ім`я, із яких: 12 000 000,00 грн він переказав на рахунок своєї співмешканки - відповідачки ОСОБА_3 , 800 000,00 грн переказав на свій власний рахунок, 2 384 600,00 грн зняв у готівковій формі з банкоматів або з каси відділення банку, а всього виведено внаслідок дій відповідачів 15 184 600,00 грн, а решта суми - списані банком як комісії за проведені транзакції та обслуговування рахунку.
Після того, як ОСОБА_2 дізналась про факт зарахування на свій рахунок коштів, а також про їх перерахунок на рахунки брата та його співмешканки, а також зняття братом коштів у вигляді готівки, вона пред`явила брату та його співмешканці усну вимогу щодо повернення коштів, однак відповідачі відмовились повернути кошти, що змусило позивачку звернутись до поліції із заявою про вчинення злочину за ч. 4 ст. 190 КК України.
Позивачка зазначає, що вона не надавала право відповідачу згідно довіреності розпоряджатись своїми коштами саме на користь відповідача чи на користь третіх осіб, зокрема, відповідачки.
Звертає увагу, що текст довіреності виданої позивачкою на ім`я відповідача, не містить будь-яких прав повіреного привласнювати кошти довірителя у власність чи передавати їх у власність третіх осіб; текст довіреності не містить будь-якого розміру плати за послуги повіреного та сторони про неї не домовлялися з огляду на родинні відносини та запевнення відповідача, що він прагне допомогти своїй сестрі; єдиними витратами, які попередньо усно погоджувались сторонами - є встановлення пам`ятників її померлому сину та батькам; позивачка ніколи не давала дозволу відповідачам на привласнення своїх коштів; позивачка не схвалювала жодного із правочинів щодо переказу чи зняття коштів із її рахунку, здійсненого від її імені ОСОБА_1 , але не в її інтересах, про що свідчить факт її звернення до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, внесення відомостей до ЄРДР та визнання її потерпілою у кримінальному провадженні.
В обґрунтування моральної шкоди, позивачка зазначає, що згідно ст. 23 ЦК України, внаслідок порушення її прав, вона має право на відшкодування моральної шкоди з відповідачів, яку вона оцінює в 100 000,00 грн.
При цьому, із посилання на норми ст. 1212 ЦК України, сторона позивача вважає, що належним способом захисту свої порушених прав є солідарне відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таке солідарне стягнення із відповідачів необхідне, оскільки внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 із рахунку позивачки вказані кошти вибули на користь ОСОБА_3 , а сама ОСОБА_3 всупереч вимогам добросовісності - після отримання на свій рахунок вказаних коштів - не вжила заходів щодо їх повернення власниці - позивачці.
Оскільки позивачка не погоджувала будь-яких перерахувань та зняття готівки на користь відповідачів, виконаних відповідачами, а станом на момент отримання банківської виписки, баланс рахунку становив 45,48 грн, будь-які супутні платежі і комісії є збитками позивача, які завдані з вини відповідачів.
Таким чином, враховуючи заяву від 04 лютого 2025 року про зменшення розміру позовних вимог, прийняту судом в судовому засіданні 12 лютого 2025 року, позивачка остаточно просила стягнути солідарно із відповідачів на свою користь 12 000 000,00 грн у вигляді безпідставно набутих коштів, а також 100 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.
Окрім цього, просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь 2 976 459,61 грн безпідставно набутих коштів та інших платежів, пов`язаних із набуттям таких коштів та списаних з рахунку ОСОБА_2 .
У листопаді 2024 року відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому вони заперечували проти задоволення позовних вимог. Посилалися на ті обставини, що позивачка, як мати свого сина ОСОБА_5 , не знала де її син служить, а він в останній час до моменту загибелі не спілкувався із нею, оскільки просив перестати постійно вживати алкогольні напої. Про те, що син позивачки загинув, вона дізналась від відповідача. Позивачка повідомила, що приїде на поховання сина і повернеться у Польщу на роботу, де вона перебувала з початку війни.
Позивачка не виявила бажання взяти участь у організації похорон власного сина та вирішенні інших питань.
ІНФОРМАЦІЯ_2 в 13:30 відповідачу подзвонив командир сина позивачки ОСОБА_4 і сказав, що ОСОБА_5 загинув.
ОСОБА_2 сама була за те, щоб зробити довіреність на відповідача ОСОБА_1 - рідного брата позивачки, що було засвідчено нотаріально.
Відповідно до вказаної довіреності відповідачу ОСОБА_1 було доручено вчиняти всі дії, необхідні для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, а також оформлення всіх спадкових прав після загибелі сина позивачки ОСОБА_4 .
Після похорон сина позивачки 21 квітня 2022 року позивачка і відповідач ОСОБА_1 поїхали додому і відповідач запитав у позивачки щодо можливості виплати відповідної компенсації, на що остання відповіла, що це не її гроші, оскільки вона не має до них ніякого відношення, так як її сина ОСОБА_5 виростили відповідач з їх мамою, а тому ОСОБА_1 має сам займатись даними питаннями.
Зауважили, що позивачка сама запропонувала ОСОБА_1 оформити на рідного брата (відповідача ОСОБА_1 ) генеральну довіреність, яку сторони оформили нотаріально. Також зазначено, що позивачка відмовилась від права на спадщину після смерті свого сина на користь відповідача - свого рідного брата ОСОБА_1 .
Окрім вказаного, позивачка бачила як робляться пам`ятники, бачила, що відповідач всюди і за все розраховується, а питання банку її не турбували, вона як спочатку від усього відмовилась, так і не виявляла стосовно цього ніякої турботи.
Щодо участі у справі співвідповідачки ОСОБА_3 , у відзиві зазначено наступне. Вказана співвідповідачка не має ніякого юридичного відношення до відповідача ОСОБА_1 та до позивачки, проте, із відповідачем вона дійсно знаходиться у стосунках, втім спільного господарства не ведуть та не перебувають у зареєстрованому шлюбі. 
04 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив яка прийнята та долучена до матеріалів справи в судовому засіданні 12 лютого 2025 року та в якій зазначено, зокрема, що коли меморіальний комплекс на могилі був встановлений, ОСОБА_2 вже розуміла, що скоріш за все він був виконаний за рахунок її коштів, однак ОСОБА_1 не надавав звіту по вартості понесених витрат, оскільки повністю припинив спілкування з нею. Тому, у відзиві викривлено повідомлення про факт встановлення меморіального комплексу як такий, що підтверджує обізнаність ОСОБА_2 про надходження коштів. Дійсно, саме коли меморіальний комплекс фактично був встановлений, ОСОБА_2 вже була обізнана із фактом надходження коштів та саме попередні дії відповідача щодо зняття та неповернення коштів і стали причиною їх конфлікту, а також того, що відповідач повністю припинив з нею спілкування, уникаючи повернення грошей. При цьому, ОСОБА_2 визнає, що у минулому їй, як одинокій матері, допомагали виховувати сина як її рідна матір, так і рідний брат ОСОБА_1 , за що вона дуже вдячна. Однак, така допомога ніколи не виходила за межі розумної братерської допомоги та не мала характеру постійного утримання.
Наголошено, що після того, як ОСОБА_2 дізналась інформацію про надходження коштів у відділенні банку, вона мала усну розмову із ОСОБА_1 та просила повернути кошти, на що він відреагував негативно та припинив із нею будь-яке спілкування. Відповідно, жодного звіту про використання довірених йому коштів, ОСОБА_1 ніколи не надавав і про те, що ним здійснено витрати саме за рахунок коштів ОСОБА_2 , вона дізналась лише з відзиву на позовну заяву. Відтак, ОСОБА_2 подала окрему заяву про зменшення позовних вимог до ОСОБА_1 .
Зазначено, із посиланням на судову практику Верховного Суду, що для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). А обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна». А також зауважено, що більшість заявлених у відзиві доводів сторона позивача сприймає як такі, що взагалі не стосуються предмету спору у цій справі та заявлені виключно з метою очорнити ім`я ОСОБА_2 та створити перед судом негативне враження про неї.
А подана копія свідоцтва про право на спадщину не має жодного доказового значення для розгляду цієї справи і зі слів ОСОБА_2 , вона особисто не подавала будь-яких заяв про відмову від права на спадщини, хоча ці питання і не стосуються ні предмету ні підстав позову.
Позивачка вважає, що відповідачі не спростували наведених у позовній заяві обставин, а також не надали доказів тому, на якій правовій підставі ними набуто та не повертаються ОСОБА_2 , кошти, які вона отримала на її банківський рахунок як мати загиблого військовослужбовця, та на яких підставах такі кошти витрачено та/або продовжується зберігання у відповідачів.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти в розмірі 14 976 459,61 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 15 140,00 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Небелиця Артем Вікторович 04 серпня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 14 976 459,61 грн та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
З позиції апелянта, висновки місцевого суду про те, що дії відповідача вчинені без згоди позивачки, суперечать змісту самої довіреності, обставинам її підписання, а також усталеній практиці Верховного Суду щодо оцінки дійсності нотаріальних документів.
Також, не враховано поведінку позивачки та принцип добросовісності у цивільному праві, адже позивачка тривалий час не заперечувала проти дій відповідача, брала участь у похованні, бачила пам`ятники, не виявляла претензій.
Суд також не надав правової оцінки тому факту, що нотаріально посвідчена довіреність, на підставі якої діяв відповідач, є чинною та не оспорювалася в установленому законом порядку, у т.ч. позивачкою.
Відповідач діяв на підставі чинної нотаріально посвідченої довіреності, яка не була оскаржена позивачем чи будь-ким іншим. Усі дії вчинено відкрито, без перевищення обсягу довіри. Більш того, позивачка особисто ініціювала оформлення відповідної довіреності та добровільно відмовилася від спадщини.
Також, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - адвокат Бєрьозка Юрій Володимирович 05 серпня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Згідно доводів апеляційної скарги, суд помилково сприйняв як доведені ті обставини, що ОСОБА_3 не отримала 12 000 000 грн., які надійшли на її рахунок, а всі кошти з цього рахунку зняв та використовував виключно ОСОБА_1 .
Зокрема, маючи довіреність від імені своєї сестри, відповідач ОСОБА_1 перерахував з рахунку позивача на рахунок ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 12 000 000 грн.
Наведена обставина підтверджена копіями відповідного платіжного доручення та банківської виписки, які є у матеріалах справи.
Окрім того, під час надання пояснень у судовому засіданні, обидва Відповідача визнали та не спростували вказаних обставин.
Таким чином, є доведеною обставина, що на рахунок ОСОБА_3 надійшли кошти у розмірі 12 000 000 грн. з банківського рахунку ОСОБА_2 , що здійснено ОСОБА_1 з використанням наявних довіреності та доступу до рахунку Позивача.
У справі відсутні докази того, яким чином відповідачі чи один із них розпорядились коштами на рахунку ОСОБА_3 у розмірі 12 000 000 грн.
Суд вважав доведеними обставини стосовно подальшого розпорядження сумою 12 000 000 грн виключно на підставі пояснень обох відповідачів, які вони надали у судових засіданнях. Разом з тим, обставини використання коштів в частині 12 000 000 грн виключно ОСОБА_1 - позивачка не визнавала та, навпаки, у позовній заяві вказано, що усі кошти спільно використовувались обома відповідачами, які проживають разом та перебувають у фактичних шлюбних правовідносинах.
Таким чином, з огляду на невизнання усіма сторонами обставин щодо подальшого використання суми коштів у розмірі 12 000 000 грн. після надходження на рахунок ОСОБА_3 , пояснення Відповідачів не можна сприймати як такі, що не підлягали б доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України.
У зв`язку із цим вважає, що судом порушено приписи ст. ст. 79, 80 ЦПК України щодо критеріїв достовірності та достатності доказів, адже самі лише усні пояснення Відповідачів не можна вважати достовірним та достатнім доказом подальшої долі суми коштів, перерахованої на банківський рахунок ОСОБА_3 у розмірі 12 000 000,00 грн.
Після отримання коштів на свій рахунок у розмірі 12 000 000 грн., яка явно виходить за межі дрібного побутового правочину, ОСОБА_3 повинна була б: поцікавитись у ОСОБА_1 , на якій підставі він просить саме її відкрити рахунок на своє ім`я, щоб у подальшому перерахувати кошти своєї сестри у розмірі 12 000 000 грн; поцікавитись, якщо ОСОБА_1 розпоряджається коштами саме у цьому розмірі законно та за наявності достатніх підстав, то чому для цього він не може перерахувати кошти на свій власний рахунок;  за відсутності достатніх підстав для отримання коштів у такій значній сумі, вжити заходів для їх повернення законному власнику ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції неправильно застосував ч. 1 ст. 1212 ЦК України в частині вирішення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 , а тому у цій частині рішення суду не може бути визнаним законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки 12 000 000 грн є тією сумою коштів, які ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно набули та/ бо зберегли без достатньої правової підстави, а тому у них виник спільний (солідарний) обов`язок для їх повернення ОСОБА_2 .
Решта 2 976 459,61 грн. набуті ОСОБА_1 та підлягають стягненню лише з нього і в цій частині рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим.
Крім того, суд помилково відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди з обох відповідачів у розмірі 100 000 грн. Сам факт звернення ОСОБА_2 до суду та часткове задоволення її позовних вимог свідчить, що порушення її прав мало та має місце. Позивачка пережила тяжкі душевні страждання внаслідок порушення її права, оскільки: порушення її права відбулось внаслідок зловживання довірою ОСОБА_1 , який є її рідним братом і подібна поведінка саме з боку рідної людини лише підсилила страждання; порушення відбулось відносно права на кошти, які визначені державою як допомога у зв`язку із загибеллю її сина під час виконання обов`язку захисту Батьківщини.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Небелицею Артемом Вікторовичем на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів та моральної шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Бєрьозкою Юрієм Володимировичем на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів та моральної шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
23 вересня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Бєрьозка Ю.В. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заперечив проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вважаючи рішення суду в оскаржуваній частині законним та обґрунтованим.
07 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Небилиця А.В. подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
07 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Небилиця А.В. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у якому заперечив проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вважаючи рішення суду в оскаржуваній частині законним та обґрунтованим.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник  адвокат Бєрьозка Юрій Володимирович доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити. Заперечили проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Небиличя Артем Вікторович доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Заперечив проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши думку учасників справи, які прибули у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 такою, що підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження.
Син позивачки - військовослужбовець ОСОБА_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи свій обов`язок щодо захисту Батьківщини.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурячек І.М., 22 квітня 2022 року посвідчено довіреність від ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрована у реєстрі за №205.
Так, відповідно до вказаної довіреності, діючи на підставі попереднього укладеного усного договору, ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_1 представляти її інтереси, серед іншого, у всіх філіях і відділеннях включно в АТ «Ощадбанк» з питань підписання від її імени будь-яких договорів щодо відкриття, закриття, обслуговування будь-яких рахунків…. на умовах, визначених на власний розсуд, користування та розпорядження всіма призначеними коштами, в тому числі, але не обмежуючись, коштами, розміщеними на будь-якому рахунку, з правом розпорядчого підпису під час проведення грошових банківських операцій, по рахунках що будуть або вже було відкрито на її мі`я, з питань оформлення та отримання банківських карт…. для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця та/або інших соціальних виплат, передбачених законодавством України.
Окрім зазначеного, вказана довіреність передбачала право відповідача ОСОБА_1 від імені позивачки представляти її інтереси в ТЦК з питань, зокрема, оформлення її спадкових справ після смерті її сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; з питання отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та виконання усіх дій, необхідних для отримання вказаної вище допомоги.
Сторонами не заперечувалось, що позивачка періодично в 2022 - 2023 роках перебувала в Польщі та повернулась до України 07 квітня 2023 року.
У квітні 2022 року на ім`я ОСОБА_2 відкрито картковий рахунок номер за ІВАN НОМЕР_2 у АТ «Ощадбанк» та згідно виписки із рахунку на рахунок ОСОБА_2 надійшли наступні платежі:
20 жовтня 2022 року у розмірі 159 260,48 грн. із призначенням платежу: «Безготівкове зарахування коштів #109115945521# Зарахування грошового забезпечення (нараховане, але не виплачене її синові за життя);
19 грудня 2022 року у розмірі 15 000 000 грн. із призначенням платежу: «Безготівкове зарахування на рахунок пенсії #1140651431311#;2101020;2730; випл. ОГД за 2022р.; ПКМУ №168 від 28.02.22р.; н-з ІНФОРМАЦІЯ_3 524 від 14.12.22; ОСОБА_2 , НОМЕР_3 ; №рах.; НОМЕР_4 » (одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю військовослужбовця);
28 лютого 2023 року у розмірі 30 000 грн. із призначенням платежу: «Оплата реєстров УПСЗН; ОСОБА_2 ;НОМЕР_5; 28.02.2023»,
Всього зайшло на картковий рахунок позивачки 15 189 260,48 грн.
Після зарахування коштів на рахунок ОСОБА_2 , її брат, ОСОБА_1 послідовно здійснив виведення коштів з рахунку протягом жовтня 2022 року - березня 2023 року.
Як встановлено із банківської виписки, 21 жовтня 2022 року з рахунку ОСОБА_2 списано грошові кошти у розмірі 100 000 грн. із призначенням операції: «Видача готівки з картрахунку зг.довіреності №205 від 22.04.2022р.».
Згідно копії платіжної інструкції №973586871 1 від 27 грудня 2022 року, з банківського рахунку ОСОБА_2 на банківський рахунок ОСОБА_3 перераховано кошти на суму 12 000 000 грн.
Відповідач в судовому засіданні визнав, що саме він перерахував ОСОБА_3 вказані грошові кошти у вищевказаному розмірі.
Також, відповідно до копії платіжної інструкції №2332355111 від 30 грудня 2022 року, з банківського рахунку ОСОБА_2 на банківський рахунок ОСОБА_1 перераховано кошти на суму 800 000 грн.
Вказані обставини стороною відповідача не заперечувались.
Окрім того, згідно із банківських виписок, з карткового рахунку ОСОБА_2 знімались кошти через банкомати, розташовані у м. Києві:
20 жовтня 2022 року (після зарахування невиплаченого за життя грошового забезпечення сина позивачки у розмірі 159260,48 грн.) чотири перекази за допомогою платіжної системи portmone.com у розмірі 2025 грн., а всього - на 8100 грн.;
21 жовтня 2022 року п`ять транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва по 2000 грн., а всього - на 10 000 грн.;
22 жовтня 2022 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 2000 грн. та 8000 грн., а всього - на 10 000 грн.;
23 жовтня 2022 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматі Києва на суму 10 000 грн.;
24 жовтня 2022 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматі Києва на суму 10 000 грн.;
25 жовтня 2022 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 2000 грн. та 8000 грн., а всього - на 10 000 грн.;
26 жовтня 2022 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 400 грн.;
15 листопада 2022 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 100 гри.;
25 грудня 2022 року (після зарахування 15 000 000 грн. одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина позивачки ) транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.;
26 грудня 2022 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.;
27 грудня 2022 року три перекази коштів через UKR MOBILE BANKING на суму по 20 000 грн., а також дві транзакції на видачу готівки у банкоматі на суму 2000 грн. та 8000 грн., а всього - 70000 грн.;
28 грудня 2022 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 2000 грн. та 8000 грн., а всього - 10 000 грн.;
29 грудня 2022 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.;
30 грудня 2022 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 2000 грн. та 8000 грн., а всього - 10 000 грн.;
31 грудня 2022 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.;
01 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.;
03 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.;
04 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.;
05 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.;
07 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.;
08 січня 2023 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 грн.;
10 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.;
11 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.;
12 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.;
14 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.;
15 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.;
21 січня 2023 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 гри.;
22 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.;
23 січня 2023 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 грн.;
25 січня 2023 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 грн.;
26 січня 2023 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 грн.;
27 січня 2023 року транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 6600 грн.;
01 березня 2023 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 гри.;
02 березня 2023 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 гри., а всього - 10 000 грн.;
03 березня 2023 року дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 1800 грн. та 8000 грн.. а всього - на 9800 гри., а всього знято через банкомати -984600 грн.
Також окремо у банківській виписці надано інформацію про видачу готівки через відділення банку: 27 грудня 2022 року на суму 90 000 грн.; 28 грудня 2022 року на суму 90 000 грн.; 29 грудня 2022 року на суму 90 000 грн.; 30 грудня 2022 року на суму 90 000 грн.; 02 січня 2023 року на суму 100 000 грн.; 03 січня 2023 року на суму 90 000 грн.; 04 січня 2023 року на суму 90 000 грн.; 05 січня 2023 року на суму 90 000 грн.; 06 січня 2023 року на суму 100 000 грн.; 09 січня 2023 року на суму 100 000 грн.; 11 січня 2023 року на суму 90 000 грн.; 12 січня 2023 року на суму 90 000 грн.; 13 січня 2023 року на суму 100 000 грн.; 16 січня 2023 року на суму 100 000 грн.; 17 січня 2023 року на суму 100 000 грн.; 18 січня 2023 року на суму 100 000 грн.; 19 січня 2023 року на суму 100 000 грн.; 20 січня 2023 року на суму 100 000 грн.; 23 січня 2023 року на суму 90 000 грн.; 24 січня 2023 року на суму 100 000 грн., а всього - на суму 1 900 000,00 грн виданої з каси готівки.
Всього із рахунку позивачки виведено/ знято 15 184 600 грн, при цьому, решта суми - списані банком як комісії за проведені транзакції та обслуговування рахунку.
Окрім вказаних банківських виписок щодо руху коштів із рахунку позивачки, судом також встановлено, відповідно до заяви відповідача ОСОБА_1 про випуск додаткової картки, останній на підставі вищевказаної довіреності позивачки отримав додаткову картку на рахунок номер НОМЕР_2 у АТ «Ощадбанк», яку теж оформив зазначивши власний номер телефону, а також додав його до мобільного додатку онлайн-банкінгу.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог місцевий суд виходив з того, що текст виданої на ім`я ОСОБА_1 довіреності не містить будь-яких розпоряджень повіреному отримувати кошти довірителя у свою власність чи передавати їх у власність третіх осіб, а також вчиняти будь-які дії, направлені на розпорядження вказаною соціальною допомогою у зв`язку із загибеллю сина позивачки, не в інтересах самої позивачки - довірителя ОСОБА_2 ; дозволу на витрату вказаних коштів на свій роздум не в інтересах позивачки; щодо переказу чи зняття коштів із її рахунку, здійсненого від її імені ОСОБА_1 . Та в інтересах останнього. Тобто, відповідач ОСОБА_1 , не маючи наданих за довіреністю повноваженням щодо розпорядження грошовими коштами позивачки не в її інтересах, натомість, розпорядився ними в своїх інтересах, чим порушив право власності ОСОБА_2 на вказані грошові кошти, отримавши і розпорядившись ними на власний розсуд і не в інтересах довірителя-позивачки, а у власних інтересах коштами, що надійшли на банківський рахунок позивачки як соціальна допомога.
З врахуванням наведеного, враховуючи встановлену в судовому засіданні обставину, що всі грошові кошти, що складають ціну позову, отримані виключно відповідачем ОСОБА_1 за довіреністю, із них 12 000 000,00 грн були ним самостійно зняті з рахунку, відкритого на його прохання співвідповідачкою ОСОБА_3 , тому виключно із відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 підлягають стягненню отримані без достатньої правової підстави і використані на свій власний розсуд - одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця - сина позивачки ОСОБА_4 , відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». У зв`язку із чим підстав для солідарного стягнення вказаних коштів із відповідача ОСОБА_1 та співвідповідачки ОСОБА_3 , суд не встановив.
Оскільки вказані в заяві про зменшення розміру позовних вимог витрати понесені після надходження на рахунок ОСОБА_2 коштів, належних їй як соціальна допомога у зв`язку із загибеллю сина, а також інші належні їх платежі, та ОСОБА_1 здійснив ці витрати за рахунок коштів позивача, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення виключно із відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 із врахуванням зави про зменшення суми позовних вимог, остаточно: 12 000 000 ,00 грн. у вигляді безпідставно набутих коштів, а також 2 976 459,61 грн. безпідставно набутих коштів та інших платежів, пов`язаних із набуттям таких коштів відповідачем ОСОБА_1 з рахунку ОСОБА_2 .
Щодо стягнення моральної шкоди солідарно з відповідачів на користь позивачки, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав про задоволення в цій частині позовних вимог повністю, т. як між відповідачем ОСОБА_1 та позивачкою ОСОБА_2 склались не деліктні, а кондекційні зобов`язання, що виключає стягнення моральної шкоди, оскільки у вказаного відповідача наявний обов`язок, як набувача, повернути позивачці безпідставно ним набуті (збережені) грошові кошти, - не є заходом відповідальності, оскільки ОСОБА_1 як набувач, зобов`язаний повернути тільки грошові кошти з рахунку позивачки, які він безпідставно отримав. При цьому, з відповідачки ОСОБА_3 правові підстави стягнення моральної шкоди також відсутні у зв`язку із безпідставністю позовних вимог про стягнення з неї суми коштів соціальної виплати як безпідставно набутих.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.
Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.
Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (стаття 238 ЦК України).
Згідно зі статтею 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Відповідно до статті 240 ЦК України представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Відповідно до статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).
Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що договір доручення може посвідчуватися довіреністю та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору.
Згідно з частиною першою статті 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.
Відповідно до статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (частина перша статті 1007 ЦК України).
Довіреність та договір доручення є основними документами, які посвідчують права представників під час вчинення ними певних дій. Так, довіреність видається для представництва перед третіми особами, а договір доручення передбачає обов`язок вчинення повіреним певних юридичних дій від імені та коштом довірителя.
Довіреність видається однією особою, тобто довірителем іншій особі (представнику), тому видача довіреності є одностороннім правочином, вона підписується тільки довірителем, а договір доручення - довірителем і повіреним. Довіреність адресується третім особам, і в разі розбіжностей між повноваженнями представника, викладеними в довіреності, від повноважень повіреного, викладених у договорі, береться до уваги, у разі виникнення спору, текст довіреності.
Отже, внутрішні відносини представництва оформлюються договором, тобто зазвичай договором доручення, а зовнішні - довіреністю.
Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, і правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. Інша річ, що здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї.
На підставі договору доручення довіритель, як правило, видає повіреному довіреність і тим самим легалізує повіреного як представника перед третіми особами. Довіреність відтворює повноваження повіреного, визначене умовами договору доручення. Договір доручення і довіреність є документами, які оформляються для належного виконання повіреним вказівок довірителя. Отже, договір доручення є юридичним фактом, на підставі якого виникає добровільне представництво.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У цій справі позивачка ОСОБА_2 видала на ім`я відповідача ОСОБА_1 довіреність, яку 22 квітня 2022 року посвідчила приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурячек І.М. за №205.
Вказана довіреність у встановленому законом порядку недійсною не визнана, позивачкою у порядку ст. 249 ЦК України не скасована, а діяла відповідно до її умов до 22 квітня 2023 року.
Цією довіреністю позивачка уповноважила відповідача окрім іншого: представляти її інтереси у т.ч. у всіх філіях та відділеннях включно в АТ «Ощадбанк», з питань укладення, підписання від її імені будь-яких договорів щодо відкриття, закриття, обслуговування будь-яких рахунків (в т.ч. поточних, карткових у гривні та іноземній валюті, пенсійних рахунків) на умовах, визначених на власний розсуд, користування та розпорядження всіма призначеними коштами, в т.ч., але не обмежуючись, коштами, розміщеними на будь-якому рахунку, з правом розпорядчого підпису під час проведення грошових банківських операцій, по рахунках що будуть або вже було відкрито на її ім`я.
Надала представникові право, окрім іншого, користуватися всіма правами власника рахунку вкладу-заощаджень, серед них і права вносити одержувати на рахунки з рахунків, відкритих на її ім`я, грошові кошти у будь-яких валютах, в будь-яких обсягах, отримувати платіжні картки, включно картки, призначені для нарахування одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців; переказ коштів з відкритих на її ім`я поточних (пенсійних, карткових) рахунків на будь-які зазначені представником рахунки; давати доручення на здійснення договірного списання коштів на користь будь-яких осіб з належних їй поточних (пенсійних, карткових) рахунків.
Аналіз вказаних положень довіреності свідчить, що позивачка надала ОСОБА_1 право користуватися та розпоряджатися її коштами, розміщеними на будь-якому її рахунку на власний розсуд і  на користь будь-яких осіб.
Отже, не відповідають фактичним обставинам справи висновки місцевого суду, що ОСОБА_1 не мав повноважень щодо розпорядження грошовими коштами позивачки на власний розсуд, у т.ч. перераховувати на рахунки ОСОБА_3 або знімати готівкові кошти.
В той же час, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) завдання шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зазначеної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Оскільки між позивачко та відповідачем ОСОБА_1 правовідносини виникли на підставі договору доручення, оформленого відповідною довіреністю, яка передбачала право останнього користуватися та розпоряджатися коштами ОСОБА_2 , розміщеними на будь-якому її рахунку на власний розсуд і  на користь будь-яких осіб, права позивачки не можуть бути захищені у обраний нею спосіб, а саме шляхом стягнення коштів як безпідставно набутих на підставі ст. 1212 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. (див. постанови від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц та ін.).
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин..
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у обраний позивачем спосіб.
Встановивши відсутність порушень майнових інтересів позивачки, колегія суддів вважає безпідставними і її вимоги в частині відшкодування моральної шкоди як похідних.
Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача у оскаржуваній частині про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а доводи апеляційної скарги позивача у оскаржуваній частині підлягають задоволенню частково.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Небелицею Артемом Вікторовичем - задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану представником - адвокатом Бєрьозкою Юрієм Володимировичем - задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів та моральної шкоди.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 24 листопада 2025 року.
 
Головуючий:                                                                                    Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                 О.Ф. Лапчевська
 
        Г.І. Мостова