КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/23446/25 Головуючий у І інстанції Константінова К.Е.
Провадження № 33/824/5974/2025 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

22 грудня 2025 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1  - адвоката Сушка Руслана Миколайовича на постанову Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року про притягнення 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, менеджера ТОВ «Західні Перспективи Львів», яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП,

ВСТАНОВИВ: 

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року  ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 119,00 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1  605,60 грн судового збору на користь держави.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, 28 листопада 2025 року захисник ОСОБА_1  - адвокат Сушко Р.М. через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
До апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 - адвокат Сушко Р.М. долучив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вобґрунтування якого зазначає, що копію постанови суду ОСОБА_1 отримала лише 19 листопада 2025 року, що підтверджується судовою розпискою про отримання копії судового рішення.
До моменту отримання копії постанови остання була позбавлена можливості ознайомитися з її змістом, підготувати апеляційну скаргу та реалізувати своє право на оскарження у визначений законом строк.
Таким чином, захисник ОСОБА_1 - адвокат Сушко Р.М. вважає, що пропуск строку на апеляційне оскарження відбувся з поважних причин, незалежних від волі його підзахисної.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, якою вона подана, з таких підстав.
Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).
Згідно приписів ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.
Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.
Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з урахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.
Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 625841 складено працівниками поліції 09 травня 2025 року, оскаржувана постанова судді була винесена 02 липня 2025 року. 
Апеляційну скаргу захисник  ОСОБА_1 - адвокат Сушко Р.М. подав через систему «Електронний суд» лише 28 листопада 2025 року, тобто пропустив встановлений законом 10-денний строк на апеляційне оскарження більш ніж на 4 місяці.
З постанови Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року вбачається, що  ОСОБА_1 була присутня при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції 02 липня 2025 року.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувану постанову надіслано судом до ЄДР судових рішень - 13 вересня 2025 року, зареєстровано - 15 вересня 2025 року, забезпечено надання загального доступу - 17 вересня 2025 року.
Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження захисник ОСОБА_1  - адвокат Сушко Р.М. посилається на те, що копію постанови суду ОСОБА_1 отримала лише 19 листопада 2025 року.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини зазначається, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.). 
Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України").
Отже, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , достовірно знаючи про те, що відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення та знаючи, що розгляд справи за даним протоколом проводився в суді першої інстанції, за наслідком розгляду справи була винесена постанова, знехтувала своїми процесуальними обов`язками щодо вчасної подачі апеляційної скарги на постанову Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року.
В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи від 20 жовтня 2025 року, в якій зазначено, з матеріалами справи остання ознайомилась та копію відеозапису отримала 19 листопада 2025 року.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постанова Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року була оприлюднена в ЄДР судових рішень для загального доступу 17 вересня 2025 року, що спростовує доводи клопотання про те, що ОСОБА_1  була позбавлена можливості ознайомитися з її змістом, підготувати апеляційну скаргу та реалізувати своє право на оскарження у визначений законом строк 
Оскільки, захисник  ОСОБА_1 - адвокат Сушко Р.М. не наводить конкретних обставин, які унеможливили подання апеляційної скарги на постанову судді у передбачений законом десятиденний строк, починаючи з моменту винесення постанови, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання захисника  ОСОБА_1 - адвоката Сушка Р.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року.
Будь-яких інших посилань на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження клопотання не містить, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення адвокату Сушка Р.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП у разі відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційна скарга повертається особі, яка її подала.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду апеляційним судом і підлягає поверненню у зв`язку із відмовою в поновленні строку на апеляційне оскарження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суду

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника  ОСОБА_1 - адвоката Сушка Руслана Миколайовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року відмовити.
Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 - адвоката Сушка Руслана Миколайовича на постанову Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року повернути особі, яка її подала, як таку, що подана після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній