КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2026 року м. Київ справа №640/16425/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯРД" до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 березня 2020 року № 0009630504, від 27 березня 2020 року № 0009640504, від 27 березня 2020 року № 0009650504, від 27 березня 2020 року № 0009660504.
Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 26 квітня 2021 року адміністративний позов задовольнив повністю.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 01 вересня 2021 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Постановою Верховного Суду від 17.07.2024 касаційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 березня 2020 року № 0009630504, від 27 березня 2020 року № 0009640504, від 27 березня 2020 року № 0009650504. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року залишено без змін.
01.08.2024 дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю, та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Лисенко В.І.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 прийнято до провадження адміністративну справу №640/16425/20 та справа постановлено розглядати одноособово суддею Лисенко В.І. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність порушення ним вимог норм податкового законодавства, оскільки договірні відносини щодо поставки товару та надання послуг між ним та контрагентами (ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД», ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКПІН ГРУП» та ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД») мали реальний характер, товар поставлено, а послуги надані, та належним чином оплачені позивачем. Зазначені факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Як зазначає позивач, відповідачем не наведено жодного належного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договорів, укладених між позивачем та контрагентами у періоді, що перевірявся, а відтак, вважає твердження контролюючого органу про безпідставне завищення позивачем суми податкового кредиту та, як наслідок, заниження зобов`язань зі сплати податку на додану вартість, необґрунтованими. Крім того, позивач вказав на те, що при укладенні та виконанні договорів з контрагентами він діяв добросовісно, відповідно до ділової мети підприємницької діяльності, та не був обізнаний про будь-які можливі правопорушення зі сторони контрагентів, а тому не повинен нести негативні наслідки за недотримання податкової дисципліни іншими платниками податків. Тому, на думку позивача, оскаржувані рішення податкового органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача було встановлено завищення суми від`ємного значення з ПДВ та суми бюджетного відшкодування з ПДВ, на підставі чого було прийнято податкові повідомлення-рішення. Відповідач вважає податкові повідомлення-рішення правомірними та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.
11.02.2020 ГУ ДПС у м. Києві прийнято наказ №1454 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ЯРД". 
Вказаний наказ був винесений на підставі п.78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України та доповідної записки Департаменту податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування від 05.02.2020 №632/26-15-05-04-05.
Наказом передбачено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача в приміщенні ГУ ДПС з 13.02.2020 по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів.
У період з 13.02.2020 по 19.02.2020 працівником ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "ЯРД" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "ІН-ТЕКС" (41158897) за квітень 2017 року, з ТОВ "ТЕГРАНД ЛТД" (код 42478925) за грудень 2018 року - при визначенні показників декларацій з податку на додану вартість, з ТОВ "ТРАНСЕТХОЛД" (код 41326455) за листопад, грудень 2017 року, з ТОВ "ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП" (код 41149699) за січень, лютий 2018 року - при визначенні показників декларацій з податку на додану вартість та за 2017, 2018 роки - показників фінансової звітності з їх відображенням у податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства.
Результати перевірки оформлені Актом №225/26-15-05-04-05/40157494 від 26.02.2020, в якому зазначено, що позивачем порушено:
- п.п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження платником (позивачем) податку на прибуток на загальну суму 218 838 грн. та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за 2018 рік на 625 900 грн.;
- п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.3 і 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження задекларованого податку на додану вартість, всього на загальну суму 398 113 грн.;
- п.п. 44.1 і 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, що полягає у не надані платником посадовим особам контролюючого органу документів під час перевірки.
Не погоджуючись з висновками акта перевірки ТОВ "Я Р Д" подало до ГУ ДПС у м. Києві письмові заперечення вих. №1-З/П від 1.03.2020.
Листом вих. №52939/10/26-15-05-04-05 від 24.03.2020 контролюючий орган залишив заперечення платника без задоволення, а висновки акта перевірки - без змін. При цьому, в тексті цього листа ГУ ДПС у м. Києві зафіксовано, що ТОВ "Я Р Д" подало разом із запереченнями копії документів по взаємовідносинам з названими контрагентами.
27.03.2020 на підставі висновків акта перевірки контролюючим органом було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:
- №0009630504 форми "П", яким зменшило позивачу задекларовану ним у податковій декларації за 2018 рік суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 625 900 грн.;
- №0009640504 форми "Р", яким збільшило позивачу до сплати суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 273 549 грн. (з них за податковим зобов`язанням - 218 839 грн., за штрафними санкціями - 54 710 грн.);
- №0009650504 форми "Р", яким збільшило позивачу до сплати суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 497 641 грн. (з них за податковим зобов`язанням - 398 113 грн., за штрафними санкціями - 99 528 грн.);
- №0009660504 форми "ПС", яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 510 грн. за порушення п.п. 44.1 і 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.
Не погоджуючись з правомірністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, врегульовано статтею 44 Податкового кодексу України.
Так, пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Пунктами 6, 7П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1. статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Абзацом 1 пункту 198.2. статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Стосовно доводів позивача про недотримання відповідачем процедури проведення перевірки, суд вказує наступне. 
У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, сформульований такий правий висновок: «оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства». 
Така правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили. 
Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. 
Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. 
Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. 
Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою для скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень. 
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18, від 24.02.2022 у справі № 520/5314/2020. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. 
Отже, доводи щодо невиконання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури призначення та проведення перевірки, як підстави позову, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками, при цьому правову оцінку таким підставам суди повинні надавати в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, переходити до перевірки підстав позову по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства. 
Установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося. 
В аспекті відповідної судової практики Верховного Суду надаючи оцінку доводам позивача щодо дотримання відповідачем процедури проведення перевірки, за результатами якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, суд звертає увагу на наступне правове регулювання в редакції, чинній на час виникнення правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. 
Відповідно до п. 81.1 та 81.3 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.
Пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки. Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час видання наказу) документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Таким чином, документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України виникає за наявності таких умов: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. 
Зазначені у підпункті 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України обставини є юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує подальшу реалізацію контролюючим органом свого права на проведення документальної позапланової перевірки. 
Системний аналіз вищевикладених положень податкового законодавства дає підстави для висновку про те, що вищенаведені обставини можуть бути підставою для проведення перевірки у відповідності до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України. 
З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС у м. Києві виявлено факти, що свідчать про недостовірність визначення ТОВ «ЯРД» даних податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД», ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП» та ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД» що містяться у податкових деклараціях з ПДВ, у зв`язку з чим контролюючим органом було направлено запити №113209/10/26-15-14-04-05-14 від 12.06.2019 та №44455/10/26-15-05-04-05 від 13.11.2019 “Про надання інформації” (пояснень та їх документальних підтверджень) на податкову адресу позивача з проханням надати протягом п?ятнадцяти робочих днів інформацію.
Як вбачається із тексту запитів (вих. №113209/10/26-15-14-04-05-14 від 12.06.2019 та №44455/10/26-15-05-04-05 від 13.11.2019), підставою для його надсилання стала виявлена контролюючим органом недостовірність визначення ТОВ «ЯРД» даних податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД», ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП» та ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД», що містяться у податкових деклараціях з ПДВ.
При цьому контролюючий орган зазначив, що така недостовірність підтверджується, зокрема, наступним:
- аналізом показників, що містяться у податковій декларації з ПДВ, поданої платником податків за відповідний період, отриманою і відпрацьованою відповідно до ст. ст. 72, 73, 74 ПК України;
- даних з Єдиного реєстру податкових накладних.
На виконання вимог п. 73.3 ст. 73 ПК України у запитах (вих. №113209/10/26-15-14-04-05-14 від 12.06.2019 та №44455/10/26-15-05-04-05 від 13.11.2019) зазначено перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати.
Оскільки позивач не надав витребувані відповідачем письмові пояснення та їх документальне підтвердження, 27.01.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України прийнято рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, яке оформлене наказом №923 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЯРД» (код ЄДРПОУ 40157494).
З метою вручення наказу ГУ ДПС у м. Києві від 27.01.2020 №923 та пред?явлення направлення на перевірку для ознайомлення від 29.01.2020 №153/26-15-05-04-05 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЯРД» співробітниками контролюючого органу здійснено виїзд на податкову адресу ТОВ «ЯРД» - 0105, м. Київ, вул. Лейпцигська, буд. 3-А та складено акт від 29.01.2020 №88/26-15-05-04-05, якими засвідчено факт відсутності посадових осіб платника податків або його законних представників за адресою інтегрованої автоматизованої системи ДПС «Податковий Блок» та неможливість проведення перевірки ТОВ «ЯРД».
Вищезазначений факт унеможливлює вручити наказ ГУ ДПС у м. Києві від 27.01.2020 №923 та пред?явити направлень для ознайомлення від 29.01.2020 №153/26-15-05-04-05 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЯРД».
Крім того, ГУ ДПС у м. Києві, з метою встановлення місцезнаходження платника податків направлено до Оперативного управління підрозділу територіального органу ДПС запит №8833/7/26-15-05-04-05 від 30.01.2020, однак відповідь на адресу контролюючого не надійшла. 
Тому контролюючим органом прийнято рішення на підставі п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п.79.1 ст. 79 Податкового кодексу України, яке оформлене Наказом від 11.02.2020 №1454 Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ЯРД».
На виконання вимог п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України відповідачем на податкову адресу ТОВ «ЯРД», а саме: 01024, м. Київ, вул. Дарвіна, буд. 7, кв. 12 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням №0102416366532 про вручення направлено копії Наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Я Р Д» №1454 від 11.02.2020, письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки №24749/10/26-15-05-04-05 від 11.02.2020 та лист «Про надання інформації» від 11.02.2020 №24754/10/26-15-05-04-05, в яких повідомило, що з 13.02.2020 буде проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «ЯРД» з метою дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «ІН-ТЕКС» (41158897) за квітень 2017 року, з ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД» (код 42478925) за грудень 2018 року - при визначенні показників декларацій з податку на додану вартість, з ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД» (код 41326455) за листопад, грудень 2017 року з ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП» (код 41149699) за січень, лютий 2018 року - при визначенні показників декларацій з податку на додану вартість та за 2017, 2018 роки - показників фінансової звітності з їх відображенням у податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства. Вищезазначене поштове відправлення за №0102416366532, відповідно до відмітки поштової служби на корінці рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вручено 12.02.2020 особисто під підпис ОСОБА_1 .
При цьому до початку проведення перевірки позивачу запропоновано у повідомленні від 11.02.2020 № 24749/10/26-15-05-04-05 надати документи та пояснення щодо надання документального підтвердження здійснених взаємовідносин з ТОВ «ІН-ТЕКС» (41158897) за квітень 2017 року, з ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД» (код 42478925) за грудень 2018 року - при визначенні показників декларацій з податку на додану вартість, з ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД» (код 41326455) за листопад, грудень 2017 року з ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП» (код 41149699) за січень, лютий 2018 року - при визначенні показників декларацій з податку на додану вартість та за 2017, 2018 роки - показників фінансової звітності з їх відображенням у податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства, а саме: необхідні документи, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС.
Однак, ТОВ «ЯРД» не надало до перевірки первинних документів на підтвердження фінансового-господарських взаємовідносин з зазначеними контрагентами, у зв`язку з чим, контролюючим органом складено акт ненадання первинних документів до перевірки від 19.02.2020 № 193/26-15-05-04-05.
Контролюючим органом направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення №0102416449560 акт документальної позапланової невиїзної перевірки №225/26-15-05-04-05 від 26.02.2020 року «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯРД» (код 40157494) при визначенні взаємовідносин з ТОВ «ІН-ТЕКС» (41158897) за квітень 2017 року, з ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД» (код 42478925) за грудень 2018 року - при визначенні показників декларацій з податку на додану вартість, з ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД» (код 41326455) за листопад, грудень 2017 року з ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП» (код 41149699) за січень, лютий 2018 року - при визначенні показників декларацій з податку на додану вартість та за 2017, 2018 роки - показників фінансової звітності з їх відображенням у податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства.
Поштове відправлення за №0102416449560, відповідно до відмітки поштової служби на корінці рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вручено 28.02.2020 особисто під підпис ОСОБА_1 ..
Не погоджуючись з висновками проведеної контролюючим органом перевірки ТОВ «ЯРД» подано заперечення від 13.03.2020 №1-3/П на акт документальної позапланової перевірки від 26.02.2020 №225/26-15-05-04-05/40157494 «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «ЯРД», яким просить скасувати акт перевірки.
Головне управління ДПС у м. Києві листом від 17.03.2020 №4884/10/26-15-05-04-05 повідомлено ТОВ «ЯРД» про час та місце розгляду заперечення, який надіслано позивачу засобами поштового зв`язку. Однак, представники ТОВ «ЯРД» на розгляд заперечення не з`явились.
Контролюючим органом засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення №0102416534907 направлено на податкову адресу ТОВ «ЯРД» лист №52939/10/26-15-05-04-05 від 24.03.2020 «Про результати розгляду заперечення», яким висновки акту перевірки від 26.02.2020 №225/26-15-05-04-05/40157494 залишено без змін, а заперечення без задоволення.
Поштове відправлення №0102416534907 відповідно до відмітки поштової служби на корінці рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вручено 14.04.2020 особисто під підпис ОСОБА_1 .
Отже, на підставі висновків акта перевірки та за результатами розгляду заперечення, ГУ ДПС у м. Києві прийнятті та направлені на податкову адресу позивача засобами поштового зв?язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення №0102416534885 податкові повідомлення-рішення від 27.03.2020 №0009630504, №0009640504, №0009650504 та №0009660504.
Поштове відправлення №0102416534885, відповідно до відмітки поштової служби, вручено 14.04.2020 особисто під підпис ОСОБА_1 , тому оскаржувані рішення вважаються врученими платнику податків відповідно до п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ГУ ДПС у м. Києві виконано вимоги ПК України щодо повідомлення платника (позивача) про проведення перевірки, оформлення її результатів, що, в свою чергу, спростовує посилання позивача на протиправність наслідків проведеної перевірки.
Належних доводів та доказів зворотного позивачем не наведено та не надано.
Оцінюючи доводи позивача про те, що оспорювані податкові повідомлення-рішення були підписані неуповноваженою на те особою, то суд зазначає що такі спростовуються відомостями, що розміщенні на офіційному сайті ГУ ДПС у м. Києві. Так, відповідно до розміщеної на офіційному сайті ГУ ДПС у м. Києві інформації про посадових (службових) осіб ДПС, уповноважених на виконання певних функцій, передбачених Податковим кодексом України (http://kyiv.sfs.gov.ua/dfs-u-regioni/upovnovajeni-osobi/73618.html) Якушко Інна Валеріївна (директор Департаменту податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС у м. Києві) відповідно до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 02.09.2019 №97 за погодженням з ДПС (лист 02.09.2019№5//7/99-00-05-03-01-17) була уповноважена на підписання (винесення) податкових повідомлень-рішень, відповідно до вимог до п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу Украхни та наказу Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 «Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків», зі змінами та доповненнями, в т.ч. за формами: «Р» - у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов`язань платника податків та за наслідками таких перевірок, передбачених Кодексом, штрафних (фінансових) санкцій, пов`язаних з таким заниженням (завищенням) податкових зобов`язань (крім грошових зобов`язань та/або штрафних (фінансових) санкцій, визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень); «П» - у разі зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток; «С» - у разі застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та/або пені за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності; «ПС» - у разі застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового законодавства (крім штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень.
Стосовно доводів позивача про відсутність у ОСОБА_2 компетенції на підписання наказу ГУ ДПС у м. Києві від 11.02.2020 №1454 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Я Р Д», то за змістом даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на той час саме Багмет Н.Т. як керівник юридичної особи могла вчиняти дії від імені ГУ ДПС у м. Києві без обмежень щодо підписання конкретних документів. Протилежного суду не було доведено. При цьому, питання щодо законності рішення Державної податкової служби України про покладення на ОСОБА_2 виконання обов`язків голови ГУ ДПС у м. Києві (в т.ч. на невизначений термін) та правомірність дій по внесенню реєстраційних даних щодо повноважень ОСОБА_2 до Реєстру не є предметом спору у справі, а тому не підлягають встановленню судом в рамках такої справи.
Отже, посилання позивача на те, що призначення і проведення позапланової документальної виїзної перевірки позивача відбулось з порушенням вимог податкового законодавства, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи.
Інші доводи позивача стосовно процедурних порушень проведеної перевірки, на підставі якої прийняті спірні ППР, не приймаються до уваги судом, оскільки позивачем не доведено неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки, за наслідками якої прийняті спірні ППР, а також не доведено наявність порушень з боку контролюючого органу, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. 
Вищезазначена позиція суду узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17. 
Досліджуючи питання правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд вказує наступне.
Судом встановлено, що у позовній заяві на обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що податкові накладні, зареєстровані на підставі здійснених господарських операцій між ним та його контрагентами, були для ТОВ "ЯРД" достатньою підставою для нарахування сум ПДВ, що належать до податкового кредиту, і, що сформовані за результатами операцій з його контрагентами (ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД», ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКПІН ГРУП» та ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД»). Зокрема, на думку позивача, сам факт реєстрації податкової накладної свідчить про його належну податкову обачність. Також позивач зазначає, що кожна задокументована спірна господарська операція мала на меті отримання доходу, що є кваліфікуючою ознакою господарської діяльності, що, в свою чергу, на переконання позивача, свідчить про наявність розумної економічної мети (ділової мети) задокументованих господарських операцій. Крім того, позивач зауважує про неприпустимість розповсюдження негативної податкової інформації стосовно контрагентів, з якими були задокументовані господарські операцій за спірний період, оскільки вказані обставини порушують принцип індивідуальної юридичної відповідальності, передбачений ст. 61 Конституції України.
Разом з тим, дослідивши встановлені в ході проведення перевірки фактичні обставини і доводи учасників справи, суд не погоджується з обгрунтованістю вищенаведених доводів позивача щодо реальності спірних господарських операцій з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало невизнання останнім реальності господарських операцій позивача з ТОВ "ТРАНСЕТХОЛД", ТОВ "ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП", ТОВ "ІН-ТЕКС" і ТОВ "ТЕГРАНД ЛТД".
Висновки щодо нереальності господарських операцій між вказаними суб`єктами господарювання контролюючий орган обґрунтовує: відсутню у контрагентів позивача основних фондів, транспортних засобів та трудових ресурсів; наявністю вироку та протоколів допиту посадових осіб ТОВ "ТРАНСЕТХОЛД", ТОВ "ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП", ТОВ "ІН-ТЕКС" і ТОВ "ТЕГРАНД ЛТД".в яких останні заперечують свою участь у створенні та фінансово - господарської діяльності означених вище суб`єктів господарювання.
Судом встановлено, що у період, який перевірявся, позивачем було укладено низку договорів про надання послуг з ТОВ "ТРАНСЕТХОЛД", ТОВ "ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП", ТОВ "ІН-ТЕКС" і ТОВ "ТЕГРАНД ЛТД", а саме:
- з ТОВ "ІН-ТЕКС" (виконавцем) укладено договір №04/17 про надання послуг з утримання обладнання від 01.04.2017, згідно умов якого виконавець прийняв на себе обов`язок з утримання обладнання мобільного зв`язку, телекомунікаційної мережі замовника. 
Згідно п. 1.2 ст. 1, п. 3.1 - 3.4 ст. 3 даного договору виконавець надає замовнику ряд послуг (в т.ч. розміщення обладнання силами замовника на технічному поверсі будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Суворова, 9; утримання обладнання в належному санітарному стані, забезпечення відсутності поблизу такого обладнання вибухо- та пожежонебезпечних предметів; забезпечення неможливості доступу до обладнання сторонніх осіб, тощо).
- з ТОВ "ТРАНСЕТХОЛД" (виконавцем) укладено договір №16/10-17 на обслуговування нерухомого майна від 16.10.2017;
- з ТОВ "ТЕГРАНД ЛТД" (виконавцем) укладено договір №21 на обслуговування нерухомого майна від 03.12.2018.
- з ТОВ "ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП" (виконавцем) укладено договір №4 на обслуговування нерухомого майна від 03.01.2018.
За умовами зазначених вище однотипних за змістом договорів на обслуговування нерухомого майна виконавець в порядку та на умовах, визначених відповідним договором, надає замовнику послуги, визначені цим договором та у додатках до договору, а замовник приймає та своєчасно оплачує такі послуги. 
При цьому, у преамбулі договорів сторонами визначені наступні терміни, що мають значення для укладання цих договорів: "нерухоме майно" - нежитлове приміщення, що знаходиться у будівлі за адресами: м. Київ, вул. Мечникова, 9 та м. Київ, вул. Військовий проїзд, 1", "прилегла територія" - територія, що прилягає до будівлі, розташованої за адресами: м. Київ, вул. Мечникова, 9 та м. Київ, вул. Військовий проїзд, 1", "послуги - послуги, які надає виконавець замовнику на умовах цього договору, шляхом забезпечення надання експлуатаційних та інших послуг по відношенню до нерухомого майна з метою забезпечення безпечної експлуатації та належного технічного стану нерухомого майна та прилеглої території, відповідно до п. 1.2 договору".
Згідно п. 1.2, 1.3 ст. 1 даних договорів під послугами розуміються: забезпечення виконавцем надання послуг з обслуговування нерухомого майна, споруд та прилеглих територій (нагляд за своєчасним проведенням санітарно-профілактичних заходів по обслуговуванню внутрішніх приміщень та прилеглої території, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, контроль роботи ліфтів, нагляд за освітленням місць загального користування нерухомого майна, нагляд за вчасним вивезенням побутових відходів, поточний ремонт внутрішніх мереж, тощо); забезпечення виконавцем надання послуг з ремонту приміщень нерухомого майна, будинку, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності елементів конструкцій, тощо) відповідними підрядними компаніями. Безпосередньо перелік послуг визначено у додатку №1 та інструкціях до даного договору, що є невід`ємною частиною такого договору.
При укладанні договорів сторони також узгодили, що: виконавець надає послуги своїми силами або шляхом залучення підрядних компаній (п. 2.1). Сторони узгоджують перелік послуг, які надаватимуться виконавцем в межах цього договору та викладають його у вигляді додатку до договору (п. 2.2). Замовник оплачує вартість послуг виконавця відповідно до умов цього договору, а також експлуатаційних послуг за власні кошти.
У тексті договору (ст. 3) сторони погоджують розмір вартості послуг за певні періоди. Оплата послуг виконавця здійснюється наступним чином: замовник сплачує вартість послуг виконавця за розрахунковий місяць, протягом 15-ти банківських днів з дати надання акта про надання послуг за відповідний період, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця. Послуги, які не передбачені цим договором або перевищують обсяг, передбачений договором, оплачуються додатково за домовленістю сторін. Обсяг та вартість таких послуг визначається сторонами окремо у додаткових угодах до цього договору. Замовник також здійснює інші платежі, передбачені цим договором.
За результатами надання послуг наприкінці поточного місяця виконавець складає звіт, що направляється замовнику для затвердження. Такий звіт повинен містити зміст усіх операцій (дій), здійснених виконавцем та/або підрядними організаціями протягом звітного місяця по відношенню до нерухомого майна (ст. 5).
По закінченню кожного місяця виконавець складає та надає замовнику для підписання два примірники акта про надання послуг. За умови відсутності зауважень замовник підписує та передає виконавцю один примірник підписаного акта про надання послуг (ст. 6).
При цьому, відповідачем в ході перевірки зафіксовано, що ТОВ «Я Р Д» в порушення вимог норм п. 44.1 і 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України не надало до перевірки на виконання запиту контролюючого органу від 11.02.2020 №24749/10/26-15-05-04-05 документального підтвердження (первинні документи, облікові регістри) здійснення операцій з контрагентами ТОВ «ІН-ТЕКС» за період квітень 2017 року, з ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД» за період грудень 2018 року, з ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД» за періоди листопад і грудень 2017 року, з ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП» за періоди січень і лютий 2018 року. У зв`язку з чим складено акт від 19.02.2020 №19326-15-05-04-05 про ненадання первинних документів до перевірки.
Між тим, за даними Єдиного реєстру податкових накладних перевіряючий з`ясував, що ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД» зареєструвало на адресу ТОВ «ЯРД» податкові накладні від 30.11.2017 №47 і від 26.12.2017 №85 з номенклатурою послуг «обслуговування нерухомого майна», всього на загальну суму 1 300 000 грн. (в т.ч. ПДВ 216 666,70 грн.). Проаналізувавши наявну податкову інформацію стосовно ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД» перевіряючий встановив, що назване товариство звіт форми №1ДФ за 2017 рік, фінансову звітність за той самий період не подавало. 
Згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено придбання товариством послуг, необхідних для провадження господарської діяльності. 
За даними Єдиного реєстру податкових накладних перевіряючий з`ясував, що ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП» зареєструвало на адресу ТОВ «ЯРД» податкові накладні від 31.01.2018 №38 і від 28.02.2018 №65 з номенклатурою послуг «обслуговування нерухомого майна», всього на загальну суму 910 000 грн. (в т.ч. ПДВ 151 666,70 грн.). Проаналізувавши наявну податкову інформацію стосовно ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП» перевіряючий встановив, що назване Товариство звіт форми №1ДФ за 2018 рік, фінансову звітність за той самий період, звіт форми №20-ОПП не подавало. 
Згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено придбання товариством послуг, необхідних для провадження господарської діяльності. Водночас за даними ІТС «Податковий блок» ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП» подало податкові декларації з податку на додану вартість за періоди грудень 2017 року - березень 2018 року. 
Директором, бухгалтером і засновником цього Товариства у період з 15.12.2017 по 16.05.2018 значився ОСОБА_3 . 
При цьому, в Єдиному державному реєстрі судових рішень розміщений текст вироку Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2019, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 і 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1 Кримінального кодексу України.
За даними Єдиного реєстру податкових накладних перевіряючий з`ясував, що ТОВ «ІН-ТЕКС» зареєструвало на адресу ТОВ «ЯРД» податкову накладну від 30.04.2017 №91 з номенклатурою послуг «утримання обладнання за період з 01.04.2017 по 30.04.2017» на суму 8 675 грн. (в т.ч. ПДВ 1 445,83 грн.). Проаналізувавши наявну податкову інформацію стосовно ТОВ «ІН-ТЕКС» перевіряючий встановив, що назване товариство звіт форми №1ДФ за 2018 рік та баланс за той самий період, звіт форми №20-ОПП не подавало. Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік поданий з нульовими показниками. 
Згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено придбання товариством послуг, необхідних для провадження господарської діяльності. 
Водночас за даними ІТС «Податковий блок» ТОВ «ІН-ТЕКС» подало податкову декларацію з податку на додану вартість за періоди травень 2017 року. 
Додатково за даними з Єдиного державного реєстру судових рішень перевіряючий встановив, що ТОВ «ІН-ТЕКС» згадується в тексті ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2017 у справі №757/61235/17 (кримінальне провадження №32017100060000080 від 19.09.2017, що відкрите за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205-1, ч. 1 і 2 ст. 205, ч. 2 і 3 ст. 212 Кримінального кодексу України) як суб`єкт господарської діяльності з ознаками фіктивності. 
За даними Єдиного реєстру податкових накладних перевіряючий з`ясував, що ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД» зареєструвало на адресу ТОВ «ЯРД» податкову накладну від 31.12.2018 №89 з номенклатурою послуг «обслуговування нерухомого майна» на суму 170 000 грн. (в т.ч. ПДВ 28 333,33 грн.). 
Проаналізувавши наявну податкову інформацію стосовно ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД» перевіряючий встановив, що назване товариство звіт по єдиному соціальному внеску за 2018 рік та баланс за той самий період, звіт форми №20-ОПП не подавало. 
Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік поданий з нульовими показниками. 
Згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено придбання товариством послуг, необхідних для провадження господарської діяльності. 
За даними з Єдиного державного реєстру судових рішень ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД» є фігурантом у кримінальних провадженнях №32019100000000279 від 28.03.2019, №42018000000002085 від 23.08.2018, №32018100010000004 від 19.01.2018. Також від ГУ ДФС у Сумській області відповідач отримав податкову інформацію стосовно ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД» з питання здійснення фінансово-господарських операцій з контрагентами-покупцями та - постачальниками за звітний період декларування податку на додану вартість листопад 2018 року - січень 2019 року, за змістом якої неможливо підтвердити реальність здійснення ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД» господарських операцій з придбання товарів, робіт і послуг.
Проаналізувавши наявну податкову інформацію стосовно ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД», ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД» і ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКШН ГРУП» перевіряючий дійшов висновку про неможливість підтвердження реальності здійснення господарських операцій між названими контрагентами і ТОВ «ЯРД», та що такі господарські операцій є лише задокументованими без реальних наслідків.
З урахуванням того, що джерело походження реалізованих на користь позивача послуг відсутнє, а позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо економічної та ділової доцільності їх придбання у своїх контрагентів, суд дійшов висновку про відсутність розумної економічної мети (ділової мети) задокументованих операцій. 
На важливості дослідження питання встановлення джерела походження товару наголошено у постанові Верховного Суду від 04.04.2024 по справі № 380/10315/22, в якому зазначено наступне : 
“поза увагою та правовою оцінкою судів попередніх інстанцій залишились доводи відповідача щодо неможливості здійснення господарської операції з поставки товару, у зв`язку з відсутністю джерела походження товару по ланцюгах постачання. Суди відхилили доводи податкового органу щодо встановлених перевіркою порушень, мотивуючи свої рішення загальними висновками Верховного Суду, здійсненими в інших справах, без дослідження письмових доказів та надання їм правової оцінки на відповідність частині другій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», без оцінки встановлених відповідачем порушень в розрізі кожного контрагента…
… суди повинні не лише встановити, з яких підстав здійснені висновки в акті перевірки, але й надати кожному із встановлених контролюючим органом порушень щодо кожного контрагента окремо правову оцінку у взаємозв`язку із доводами позивача і наданими ним на їх підтвердження доказами, а також із використанням засобів доказування, передбачених процесуальним законом.”
Відповідно до сталої судової практики (зокрема постанови Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 2а-19379/11/2670, від 19.11.2019 у справі № 826/487/16) про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.
Суд вказує також, що пунктом 83.1 ст. 83 ПК України визначено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: 83.1.1 документи, визначені цим Кодексом; 83.1.2. податкова інформація; 83.1.3. експертні висновки; 83.1.4. судові рішення; 83.1.6. податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (п. 74.3 ст. 74 ПК України).
Водночас позивач під час судового розгляду справи не надав жодного належного та допустимого доказу, яким могли бути спростовані висновки податкового органу, що використана контролюючим органом податкова інформація, яка міститься у його інформаційних базах, зокрема щодо відсутності основних засобів, джерела походження придбаного товару, є відмінною від дійсних обставин справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21) підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо неприйняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Суд звертає увагу, що такі обставини як відсутність підтвердження джерела походження послуги за ланцюгом походження, фігурування у кримінальному провадженні / наявність вироку, відсутність основних засобів, відсутність відомостей про послугу, яка документально надавалася на користь позивача, у сукупності свідчать про відсутність реальності господарських операцій позивача з його контрагентами щодо надання таких послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.05.2024 у справі № 420/23460/21.
Крім того, судом не приймаються до уваги доводи позивача про достатність реєстрації податкової накладної для висновків про реальність господарської операції, оскільки сам факт наявності у позивача податкових та видаткових накладних не є безумовним доказом реальності господарських операцій, тоді як для податкового обліку значення має саме факт поставки товарів тим виконавцем (постачальником), який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження податкового кредиту.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.05.2023 по справі № 160/15514/20.
Крім того, Верховний Суд при розгляді вищевказаної справи зауважив про наступне.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником при визначенні податкових зобов`язань з ПДВ, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі статті 75 КАС щодо достовірності доказів.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону №996-XIV, так само характеризує і податковий облік.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних та/чи трудових ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг (відсутність управлінського, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо); нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.
На такі ж висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.03.2020 (справа №826/8114/15), від 12.03.2021 (справа №810/5871/15), від 04.09.2018 (справа №825/1153/17), від 31.03.2020 (справа №824/434/15-а), від 21.02.2020 (справа №826/17443/15), від 03.08.2020 (справа №826/7917/17), від 03.09.2019 (справа №810/3790/17), від 01.02.2021 (справа №826/12509/18), від 21.01.2021 (справа №813/2204/17), від 01.10.2019 (справа №816/434/18), від 08.12.2020 (справа №1.380.2019.005426).
Так, у постанові від 18.03.2020 (справа №826/8114/15) Верховний Суд, зробивши висновки, наведені вище, також зазначив, що «… в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорі між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростувати ці доводи. Платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватися належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання договорів, отримання прибутку та прав на отримання певних преференцій».
Такі ж висновки щодо факту господарської операції як складової юридичного факту, що породжує право платника податків на податковий кредит та зменшення фінансового результату до оподаткування на суму витрат, зробила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19. Зробивши акцент на реальному здійсненні господарської операції як складової юридичного факту, що породжує у платника податків право на податковий кредит та на збільшення витрат, Велика Палата в цій постанові акцентувала увагу на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Такий висновок Велика Палата зробила, застосувавши норму частини восьмої статті 9 Закону № 996-XIV, згідно з якою відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Цю норму Велика Палата тлумачила як таку, в якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів.
За висновком Великої Палати сам факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
Велика Палата підтвердила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.
Суд також вказує про необгрунтованість посилання позивача виключно на дію принципу індивідуальної відповідальності, оскільки матеріали справи не містять жодного документу та жодних відомостей про походження сільськогосподарської продукції, за результатами документальної реалізації якої формувалися спірні суми ПДВ, що свідчить про відсутність належної обачності позивача у виборі своїх контрагентів, а також про те, що позивачем не з`ясувано фактична можливість його контрагентів здійснити постачання сільськогосподарської продукції. Як підсумок, у суду немає підстав для застосування принципу індивідуальної відповідальності платника податку, адже на противагу доводам ГУ ДПС позивач не довів, що він діяв з належною обачністю при виборі контрагентів та розумними заходами пересвідчився у достовірності первинних документів, на підставі яких сформував показники свого бухгалтерського та податкового обліку.
Таким чином, вищевказані обставини в сукупності свідчать про те, що укладені між позивачем та його контрагентами договори та первинні документи не опосередковуються реальним виконанням задокументованих операцій, які становлять його предмет, фактично контрагентами позивача здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з надання послуг, а наявність первинних документів не надає права платнику податків на формування даних податкового обліку в тому разі, якщо зафіксована в первинних документах господарська операція фактично не відбулася. 
Тобто, позивач всупереч частини першої статті 77 КАС не спростував належними доказами доводи контролюючого органу, що його (позивача) операції з безпосередніми контрагентами не мали реального змісту.
Отже враховуючи вищенаведене, згідно наявних матеріалів справи ТОВ "ЯРД" здійснено лише документальне оформлення нереальних господарських операцій з контрагентами, а саме: ТОВ «ІН-ТЕКС», ТОВ «ТЕГРАНД ЛТД», ТОВ «ФІНАНС ПРОДАКПІН ГРУП» та ТОВ «ТРАНСЕТХОЛД».
Відтак, з огляду на не спростування висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки, суд дійшов висновку про правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 27 березня 2020 року № 0009630504, № 0009640504 та № 0009650504.
За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог без задоволення.
Належних та достатніх доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано. Інші доводи учасників справи не спростовують вищенаведених висновків суду.
Враховуючи висновки суду за наслідками вирішення справи, положення ст. ст. 139, 143 КАС України, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.