ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

09 січня 2026 року	Справа №160/2604/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 окремої автомобільної санітарної роти Міністерства оборони України про визнання дій протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: 29 січня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до НОМЕР_1 окремої автомобільної санітарної роти Міністерства оборони України, в якій позивач просить суд:
-визнати протиправним та скасувати наказ Командира 8 окремої автомобільної санітарної роти (по стройовій частині) від 18.10.2024 №300 у частині виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у разі звільнення з військової служби, передбаченої пунктом 1 розділом XXXII “Порядку виплати грошового забезпечені військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 20 року №260, за 6 (шість) календарних років у розмірі 65538,00 грн.;
-зобов`язати 8 окрему автомобільну санітарну роту нарахувати одноразової грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, передбачені пунктом 1 розділом XXXII “Порядку виплати грошового забезпечені військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, за 9 (дев`ять) календарних років, про що видати наказ, і виплатні одноразову грошову допомогу у частині недоплаченої суми (різницю з виплаченої суми 65538,00 гривень).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні з військової служби відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», розрахував належну позивачу одноразову грошову допомогу виходячи з 6 (шести) календарних років служби попри те, що вислуга років у Збройних Силах України станом на дату звільнення становила 09 повних років. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
31 січня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 поновлено відповідачу процесуальний строк на подачу відзиву.
16.09.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач вказав, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Зазначив, що відповідачем виплачена одноразова грошова допомога за весь період служби позивача у 8 окремій автомобільній санітарній роті, що відповідає положенням ст. 15 Закону України №2011-ХІ. Так, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ним не отримувалася одноразова грошова допомога за попереднім місцем служби. Також, на момент звільнення та проведення відповідачем всіх розрахунків ОСОБА_1 не заявлялося жодних вимог щодо неналежного розрахунку одноразової грошової допомоги. Відтак, на переконання відповідача, позивач передчасно звернувся до суду з вимогою про визнання бездіяльності відповідача протиправною.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно посвідчення серії НОМЕР_2 є учасником бойових дій.
Позивач проходив військову службу у 8 Окремій автомобільній санітарній роті на підставі контракту з 25.07.2018 до 18.10.2024. 
Відповідно до наказу командира 8 Окремої автомобільної санітарної роти (по стройовій частині) №300 від 18.10.2024 старшого солдата ОСОБА_1 , радіотелефоніста 8 окремої автомобільної санітарний роти, звільнено з військової служби у відставку на підставі статті 26 частини п`ятої пункту 3 підпункту “б” (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців) Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вислуга років у Збройних Силах станом на 18 жовтня 2024 року становить: календарна - 09 років 09 місяців 29 днів, пільгова - 10 років 00 місяців 08 днів, загальна -19 років 10 місяців 07 днів.
З оскаржуваного наказу вбачається, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, передбачена пунктом 1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, розраховувалася за 6 (шість) календарних років у розмірі 65 538,00 грн.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає таке.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону №2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Підпунктом першим пункту другого статті 15 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (абзац 23 підпункт 3 пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (надалі - Порядок №260), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з ч. 5 розділу XXXII Порядку №260 одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються:
звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
Частиною 7 розділу XXXII Порядку №260 визначено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Під час розгляду справи встановлено, що на момент звільнення позивача зі служби його вислуга років становить: календарна - 09 років 09 місяців 29 днів, пільгова - 10 років 00 місяців 08 днів, загальна - 19 років 10 місяців 07 днів.
При цьому, відповідачем одноразова грошова допомога нарахована виходячи з 06 років календарної вислуги.
Відповідачем у відзиві такі дії обґрунтовано тим, що зазначена одноразова грошова допомога нараховувалася та виплачувалася виключно за період служби позивача у 8 окремій автомобільній санітарній роті, що відповідає положенням ст. 15 Закону України №2011-ХІ.
Натомість, позивачем на момент звільнення не надано доказів на підтвердження того, що ним не отримувалася одноразова грошова допомога за попереднім місцем служби.
З цього приводу суд зазначає таке.
Формулювання положень абз. 23 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону України №2011-ХІІ свідчить про те, що автоматично враховується в цілях розрахунку одноразової грошової допомоги період календарної служби (вислуги) за останнім місцем проходження служби.
Натомість, період попередньої служби враховується при повторному звільненні зі служби лише у разі, коли особа не реалізувала право на отримання грошової допомоги за попереднім місцем служби.
На переконання суду, в спірних правовідносинах обов`язок доказування факту невиплати одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні покладається на самого військовослужбовця, оскільки саме він ініціює отримання виплати з урахуванням вислуги за попереднім місцем служби, а суб`єкт владних повноважень має перевірити надані на підтвердження зазначених обставин документи.
Позивачем не надавалися відповідачу докази на підтвердження невиплати одноразової грошової допомоги за попереднім місцем служби (наказ про звільнення, платіжні відомості, тощо). Докази протилежного матеріали справи не містять.
Відтак, позивачем не доведено право на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням вислуги за період попередньої служби.
Суд звертає також увагу, що передбачений ст. 77 КАС України тягар доказування в частині обов`язку спростування тверджень позивача покладається на державний орган виключно за наслідками вже прийнятого рішення, вчинених дій чи допущеної бездіяльності.
Натомість, до прийняття рішення, вчинення дій саме позивач має довести своє право на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням 9 років вислуги, а не 6 (шести).
З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством, та довів правомірність прийнятого наказу від 18.10.2024 №300 у частині виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у разі звільнення з військової служби за 6 (шість) календарних років у розмірі 65538,00 грн., а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Крім того, суд звертає увагу на те, що з наданих позивачем доказів на підтвердження понесених судових витрат не вбачається, що правнича допомога надавалася в цій справі або проєкт позовної заяви стосувався саме спірних правовідносин.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до 8 окремої автомобільної санітарної роти Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон