ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/17299/24 пров. № А/857/18323/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Носа С.П.,
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,
за участю секретаря судового засідання: Порцін В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року з питань визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №380/17299/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

суддя(і) у І інстанції Андрусів У.Б.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення  30 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 06.06.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Львівським окружним адміністративним судом виготовлено виконавчі листи у справі №380/17299/24, які видано 30.01.2025.
18.04.2025 представник ІНФОРМАЦІЯ_3 подав до Львівського окружного адміністративного суду заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та зупинення виконавчого провадження №77127216 до розгляду заяви по суті. Заява мотивована тим, що рішення виконано у добровільному порядку 06.02.2025, тобто до відкриття виконавчого провадження (10.02.2025).
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у задоволенні вказаної заяви ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовлено
Не погодившись із такою ухвалою, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку та просить скасувати вказану ухвалу. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не має повноважень впливу на Комісію з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, яка являється колегіальним органом. Крім того, вимоги судового рішення і виконавчого листа з № 380/17299/24, які зобов`язували розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 виконано у добровільному порядку за участі Комісії, до виключної компетенції якої входить розгляд такої заяви, після набрання рішенням законної сили, без застосування органом державної виконавчої служби жодних заходів примусового виконання, визначених Законом України «Про виконавче провадження».
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого вимоги апеляційної скарги просить залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до статті 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень – складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення.
Відповідно до статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В свою чергу згідно статті 374 КАС України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Частиною 2 цієї статті визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що наведені в статті 374 КАС України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові і процесуально-правові.
До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником поза межами виконавчого провадження чи іншою особою.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:
- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);
- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;
- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;
- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;
- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;
- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
За обставин даної справи, Львівським окружним адміністративним судом 30.01.2025 було видано два виконавчі листи:
1) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;
2) стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн.
25.01.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якій просив надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, покликаючись на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2024, яке набрало законної сили. Також зазначив, що згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 31.12.2024 №4170-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» особам з інвалідністю повторний огляд яких був призначений з 01.01.2025, але які не могли своєчасно його пройти строк інвалідності продовжується до дати прийняття рішення за результатами проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, але не більше ніж 01.07.2025. Заяву скерував рекомендованим листом з описом вкладення.
06.02.2025 комісією з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період розглянуто заяву ОСОБА_1 від 06.06.2024 та документи, які підтверджують право на надання відстрочки від призову на військову службу та прийнято рішення (повідомлення) про відмову.
Підставою для відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу слугувало відсутність чинних документів, визначених додатком Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації в особливий період, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 16.05.2024 №560: пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 втратило чинність 31.01.2025.
При цьому під час ухвалення судового рішення, пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , яким встановлено його статус особи з інвалідністю було дійсним.
14.03.2025 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшла вимога старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.03.2025 №5473, з якої вбачається, що виконавче провадження №77127216 відкрито 10.02.2025.
Таким чином слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що судове рішення, яким зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом, добровільно не виконано, а відтак відсутні підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
При цьому апеляційний суд наголошує, що суд першої інстанції доречно звернув увагу на пункт 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої державний виконавець закінчує виконавче провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
А отже, відповідач може звернутися до державної виконавчої служби із відповідною заявою та подати відповідні докази.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи дане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року з питань визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №380/17299/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 29.01.2026