ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 р.	Справа № 591/9696/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми  від 14.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Литовченко О.В., вул. Першотравнева, 12, м. Суми, Сумська, 40009, по справі № 591/9696/25

          за позовом     ОСОБА_1  
          до    Департаменту патрульної поліції ,    Інспектора УПП в Сумській області Сентіщева Євгенія Сергійовича          
          про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2024 року ОСОБА_1 (надалі – позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до районного суду з адміністративним позовом до інспектора УПП в Сумській області Сентіщева Євгенія Сергійовича, в якому просив:
- дії інспектора першого взводу другої роти першого батальйону УПП в Сумській області Сентіщева Євгенія Сергійовича щодо складання стосовно нього постанови серії ЕНА № 5527699 від 20.08.2025 у справі про адміністративне правопорушення визнати незаконними,
- постанову відповідача серії ЕНА № 5527699 від 20.08.2025 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі – КУпАП) скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.
В обґрунтування позову позивач вказував на те, що ним не допускалося порушень правил дорожнього руху, оскільки він, на вимогу поліції зупинився та увімкнув аварійну сигналізацію. Поліцейському повідомив, що нічого не порушував, оскільки протягом руху він не повертав праворуч, не змінював напрямку руху та не здійснював зупинок, крім вимоги про зупинку працівників патрульної поліції. Вважає, що зупинили його безпідставно.
Вказує, що намагався викликати оперативну групу та свого адвоката та повідомив, що тільки після прибуття оперативної групи та отримання юридичних консультацій він продовжить спілкування з поліцейським та надасть йому усі документи.
Вказує, що під час намагання отримати правничу допомогу поліцейський приніс йому постанову, з якою позивач відмовився ознайомлюватися.
Звертає увагу, що винесення постанови «просто на дорозі» не дало змоги скористуватися правами, визначеними ст. 268 КУпАП.
Вказував, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, на незаконність розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення за місцем зупинки транспортного засобу.
Посилався на незаконне не складання протоколу щодо нього, що позбавило його права на заявлення клопотань чи можливості скористатися правничою допомогою.
Звертає увагу, що адреса зупинки його транспортного засобу є неточною, у зв`язку з чим вважає наявними підстави для скасування спірної постанови.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 вересня 2025 по справі № 591/1948/24 позов ОСОБА_1 задоволено.
Постанову інспектора УПП в Сумській області Сентіщева Євгенія Сергійовича серії ЕНА № 5527699 від 20.08.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, - скасовано, а провадження у справі закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн 60 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ДПП подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що зупинка транспортного засобу під керуванням позивача поліцейськими УПП в Сумській області ДПП відбулася законно, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Скориставшись вільним доступом до інформаційних ресурсів єдиної централізованої бази даних МТСБУ, було перевірено та встановлено, що станом на 20.08.2025  на момент зупинки транспортного засобу Fiat Doblo, номерний знак НОМЕР_1 під керування позивача, останній не мав чинного страхового полісу. При зупинці позивач не включив правий покажчик повороту, за що його і було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Вказує, що інспектором були дотримані вимоги КУпАП щодо розгляду адміністративної справи.
Також стверджує, що наданий до суду першої інстанції відеозаписи є належними доказами вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки відомості про їх долучення до постанови відображені у пункті 5 постанови серії ЕНА № 5527699 від 20.08.2025.
Звертає увагу, що старший сержант поліції Сентіщев Є.С. неодноразово пропонував позивачу ознайомитися з відеозаписом вчиненого ним адміністративного правопорушення, однак позивач відмовився ознайомитися з відеозаписом, повідомив старшому сержанту поліції Сентіщеву Є.С., що не потрібно, зачиняв вікно транспортного засобу та не бажав спілкуватися з поліцейськими УПП в Сумській області ДПП, крім того, позивач повідомив старшому сержанту поліції ОСОБА_2 , що він викликав оперативну групу та після її приїзду буде переглядати всі відеозаписи, що зафіксовано на нагрудні відеокамери.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Згідно з ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, відповідно до ст. 268 КАС України.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.
20.08.2025 старшим сержантом поліції Сентіщев Є.С. складено постанову ЕНА № 5527699 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Зі змісту вказаної постанови слідує, що 20.08.2025 о 10 год. 55 хв. в м. Суми пр-т. М. Лушпи було виявлено транспортний засіб Fiat Doblo, номерний знак НОМЕР_1 , водій керуючи транспортним засобом під час зупинки транспортного засобу не подав сигнал світловим покажчиком повороту перед зупинкою, чим порушив вимоги п. 9.2 а ПДР.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості і з огляду на допущенні відповідачем численні грубі порушення вимог КУпАП та відсутність доказів вчинення правопорушення як такого.
Колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про дорожній рух” від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі – Закон 3353-XII) Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
За визначенням, наведеним у статті 14 Закону 3353-XII, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.
У силу приписів статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху серед іншого зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 9.2.а ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед початком руху і зупинкою;
Диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, .
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Fiat Doblo», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Суми та під час зупинки транспортного засобу не подав сигнал світловим покажчиком повороту перед зупинкою, чим порушив вимоги п. 9.2 а ПДР. 
На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП України, відповідачем разом з відзивом на позов були надані відео файли, здійснені за допомогою автомобільного реєстратора Xiaomi моделі Yi Car DVR та нагрудних відеокамер поліцейських Motorola Solutions моделі Video Badge VB-400 VB-440- 64-KF-N № 471953 та № 471727.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Вказані відеозаписи подані через підсистему «Електронний Суд» та мають електронний цифровий підпис уповноваженої особи.
Також інформація про використання вказаних відеореєстраторів відображена у п. 5 спірної постанови.
З досліджених відеозаписів з приладу Xiaomi моделі Yi Car DVR вбачається, що на ньому зафіксований автомобіль «Fiat Doblo», номерний знак НОМЕР_1 , який рухається та зупиняється без включеного покажчика правого повороту.
З відеозапису з нагрудною відеокамери Video Badge VB-400 № 471953 встановлено, що поліцейський повідомив, що позивач, зупиняючись на вимогу поліцейського увімкнув аварійну сигналізацію, при цьому спрацював лише лівий покажчик повороту. Позивач побачивши це полагодив несправність та аварійна сигналізація почала працювати правильно.
Поліцейський повідомив позивача про порушення пункту 9.2.а ПДР України, оскільки позивач, всупереч вимог цієї норми, не подавав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед зупинкою (не включив правий покажчик повороту).
На 2 хв 36 сек відеозапису з нагрудною відеокамери Video Badge VB-400 № 471953 ОСОБА_1 ровідомив, що порушень правил дорожнього руху не вчиняв, а при зупинці транспортного засобу не включав правий покажчик повороту, оскільки не змінював зміну напрямку руху.
Тобто, позивач фактично підтвердив інкриміноване йому правопорушення.
З огляду на вище зазначені обставини справи та правові норми, колегія суддів прийшла до висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, як наслідок правомірність  оскаржуваної постанови.
Стосовно доводів про порушення прав позивача під час розгляду справи колегія суддів зазначає таке.
Щодо причин зупинки транспортного засобу позивача, колегія суддів встановила, що рухаючись у службовому автомобілі поліцейські перевірили транспортний засіб позивача по відкритій базі МТСБУ та виявили відсутність чинного страхового полісу на транспортний засіб «Fiat Doblo», номерний знак НОМЕР_1 .
Відповідно до пп.пп. "а", "б", "ґ" п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з пп. «а» п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.
Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Як установлено частиною 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведених норм слідує, що відповідно до законодавства України на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів i технічних засобів, що мають функції фото- i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.
В силу приписів статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Імперативні приписи абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» і пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язують осіб, що керують транспортними засобами, мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Виключення з цього правила встановлені у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З указаним законодавчо визначеним обов`язком водіїв корелюються встановлені пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» та статтею 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повноваження органів Національної поліції щодо перевірки дотримання правил дорожнього руху, в тому числі в аспекті наявності у водія відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.08.2019 у справі № 524/126/17 та від 21.11.2019 у справі № 522/22180/16-а.
Отже, зупинка транспортного засобу позивача відбувалася в межах повноважень на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством.
Після нетривалої суперечки позивач пред`явив поліцейському військовий квиток та посвідчення учасника бойових дій, видане Державною фіскальною службою України у 2018 році.
За цим епізодом поліцейський у подальшому вирішив, у межах наданих йому законом повноважень, не притягати позивача до адміністративної відповідальності.
Стосовно посилань ОСОБА_1 у позові на незаконне не складання протоколу щодо нього, що позбавило його права на заявлення клопотань чи можливості скористатися правничою допомогою, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 та посилань на незаконність розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення за місцем зупинки транспортного засобу, колегія суддів вказує на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (Стаття 252 КУпАП).
Відповідно до статті 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.
Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів зауважує, що, враховуючи вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, дії відповідача щодо винесення виключно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності без складення відповідного протоколу є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Згідно з приписами пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст. 258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.
Посилання ОСОБА_1 на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, щодо незаконності розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення за місцем зупинки транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки означене рішення приймалось до внесення змін до статті 258 КУпАП і не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Вказана позиція суду апеляційної інстанції підтверджуються висновками, викладеними у численних постановах Верховного Суду, зокрема від 21.05.2020 у справі № 750/6728/17 від 11.06.2020 у справі № 201/2067/17(2-а/201/95/17), які є обов`язковими для врахування, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Стосовно не роз`яснення позивачеві його прав та ненадання можливості скористатися послугами адвоката, колегія суддів зазначає таке
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Дослідженим відеозаписом підтверджено, що поліцейським була дотримана передбачена КУпАП процедура розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Поліцейським було повідомлено   ОСОБА_1 стосовно якого конкретно правопорушення розглядається справа, а саме: не включення при зупинці правого покажчика повороту (11:08:50 відеозапису з нагрудної відеокамери Video Badge VB-400 № 471953), запропоновано ознайомитися з відеозаписом вчинення ним інкримінованого правопорушення (11:08:59 відеозапису), зачитані права передбачені ст. 62 Конституції України (11:09:08 відеозапису), ст. 268 КУпАП (11:09:11 – 11:09:29).
Позивач повідомив, що викликав слідчо-оперативну групу, а до того він відмовляється щось робити (11:09:01 відеозапису), зачинив вікно транспортного засобу (11:09:10 відеозапису) зі словами «До побачення».
З відеозапису з нагрудної відеокамери Video Badge VB-400 № 471953 колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 повідомляв лише про виклик слідчо-оперативної групи, про те жодного слова про необхідність отримання правничої допомоги та про те, що він спілкувався з адвокатом, останній не згадував.
Враховуючи вище зазначене, колегія суддів  вважає безпідставними твердження позивача про не роз`яснення поліцейським йому прав  та не надання можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.
Твердження позивача, що він мав бажання отримати  правничу допомогу є необґрунтованими, оскільки під час судового розгляду колегією суддів не встановлено, а позивачем, всупереч ч. 1 ст. 77 КАС України, не надано доказів на підтвердження зазначених  доводів позовної заяви.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що дії поліцейського були здійснені в рамках наданих йому повноважень, оскільки контроль за дорожнім рухом, реагування на порушення водіями ПДР.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій щодо  складання  постанови поліцейським стосовно позивача колегія суддів вважає  такими, що задоволенню не підлягають, оскільки  дії  поліцейського, на виконання своїх службових обов`язків інспекторів патрульної поліції, знайшли свою реалізацію у складанні постанови, оскарження якої і є належним захистом прав позивача.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що як спірна постанова так і дії поліцейського при розгляді адміністративної повністю відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак вимоги апелянта про скасування рішення суду першої інстанції є такою, що підлягає задоволенню.
Висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, - є помилковими та спростовується матеріалами справи.
Відсутність фрагменту відеозапису з моменту зупинки транспортного засобу не впливає на фактичні обставини справи. Відеозаписом з нагрудної відеокамери Video Badge VB-400 № 471953 підтверджуються усі необхідні обставини, які мали бути встановлені для повного та об`єктивного розгляду цієї справи.
Колегія суддів при розгляді цієї справи бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" згідно з висновком якого будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати значної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, впершу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху.
За таких обставин, колегія вважає наявними підстави для задоволення апеляційної скарги, з огляду на її обґрунтованість та вмотивованість.
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням викладеного та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ДПП підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 жовтня 2025 року по справі № 591/9696/25 скасувати.
Ухвалити постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк