КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/2509/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В.Науменка, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача-1: Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, б. 13/15, м. Київ, 01011, ЄДРПОУ 00034051)
до відповідача-2: Кіровоградська обласна прокуратура (вул. В.Пермська, буд. 4, м. Кропивницький, 25006, ЄДРПОУ 02910025)
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:
1) Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, щодо не нарахування, не обчислення та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 54589,92 грн., за період з 15.10.2022 року по 21.03.2023 року.
2) Зобов`язати Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 6.13/15, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ: 00034051), нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 54589,92 грн., за період з 15.10.2022 року по 21.03.2023 року з дотриманням порядку, що визначений частиною другою статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI.
Ухвалою від 21.04.2025 року було залишено без руху позовну заяву. У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви та надав до суду уточнений адміністративний позов.
Ухвалою від 29 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою від 01.08.2025 судом залучено до справи у якості співвідповідача Кіровоградську обласну прокуратуру.
Від Офісу Генерального прокурора до суду надійшов відзив, у якому відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Зі змісту відзиву відповідач-1 зазначає, що позивачу за рішенням суду дійсно було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.10.2022 по 21.03.2023 у сумі 54589,92 грн., з якого на рахунок позивача спрямовано 43944,88 грн., а також утримано та сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі 9826,19 грн. та військовий збір у сумі 818,85 грн. Водночас, оскільки позивач не перебуває у трудових відносинах з Офісом Генерального прокурора, у відповідача-1 був відсутній обов`язок сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому, відповідач-1 зазначає, що такий обов`язок виникає лише у роботодавця, яким на час спірних правовідносин є Кіровоградська обласна прокуратура, яка є окремою юридичною особою та веде відповідний облік та звітність у відповідності до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (а.с. 98-103).
Від Кіровоградської обласної прокуратури до суду надійшли пояснення (а.с. 116-122), а пізніше відзив на позовну заяву (а.с. 158-164), у якому відповідач-2 позов не визнав та у його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що оскільки у спірному періоді позивач не отримував заробітної плати, у відповідача-2 був відсутній обов`язок нараховувати та сплачувати ЄСВ та вести облік й звітувати щодо його нарахування відносно позивача. 
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Дослідивши наявні матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам та позиціям сторін, викладеним у заявах по суті справи, суд дійшов наступних висновків.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2002 року працював на різних посадах в органах прокуратури України, з 01.03.2013 – на посаді заступника прокурора Кіровоградської області.
Наказом Генерального прокурора від 19.05.2022 №53к позивача звільнено з посади та з органів прокуратури на підставі пп. 2 п. 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 20.05.2022.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 у справі №340/2818/22, залишеним без змін постановою ТААС від 15.02.2023, позивача поновлено на посаді заступника прокурора Кіровоградської області, стягнуто з Кіровоградської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2022 по 14.10.2022.
Наказом Генерального прокурора від 22.03.2023 №59к, на виконання рішення у справі №340/2818/22, позивача поновлено на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 21.05.2022 (а.с. 44).
Після поновлення на посаді позивач звертався до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, та рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №340/1676/23 стягнуто з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за період з 15.03.2022 по 21.03.2023 у розмірі 54589,92 грн.
Постановою ТААС від 31.01.2024 у справі №340/1676/23 рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з 15.10.2022 по 21.03.2023 у розмірі 54589,92 грн., з покладанням на відповідача обов`язку нарахувати та перерахувати до бюджету всі належні до сплати податки та обов`язкові платежі.
З матеріалів справи судом встановлено, що рішення у справі №340/1676/23 Офісом Генерального прокурора виконано, позивачу 10.04.2024 виплачено кошти у розмірі 43944,88 грн. (а.с. 46).
Судом з наданих Офісом Генерального прокурора пояснень, викладених у відзиві, встановлено, що з присуджених за рішенням суду у справі №340/1676/23 коштів у сумі 54589,92 грн. позивачу виплачено 43944,88 грн., а також утримано та сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі 9826,19 грн. та військовий збір у сумі 818,85 грн.
Позивачем будь-яких заперечень щодо наданих розрахунків до суду не надано, розмір зазначених виплат не є спірним у справі, що розглядається.
Разом з тим, відповідно до наданої до суду копії реєстру за формою ОК-5 судом встановлено, що за звітний період листопад 2022 року – березень 2023 року, страхувальник – Кіровоградська обласна прокуратура (ЄДРПОУ 02910025) не надавала відомостей про сплату страхових внесків за позивача.
Крім цього, відповідно до листа ГУ Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 11.02.2025 №1100-0605-8/8881, який надано у відповідь на запит позивача від 17.01.2025, встановлено, що за період, зокрема, з 01.11.2022 по 31.03.2023, відомості відносно позивача страхувальником не подані, відповідно, в Реєстрі застрахованих осіб зазначені періоди не включені до страхового стажу (а.с. 55).
Матеріали справи містять заяву позивача від 20.02.2025, спрямовану на адресу Кіровоградської обласної прокуратури (а.с. 56-58), у якій позивач просить вирішити питання щодо нарахування та сплати ЄСВ за періоди, у тому числі, з 01.11.2022 по 31.03.2023. 
Водночас, згідно відповіді Кіровоградської обласної прокуратури від 19.03.2025 №21-48вих-25 позивачу повідомлено, що підстав для нарахування та сплати ЄСВ за вказаний період немає, оскільки позивачу не нараховувалась та не сплачувалась заробітна плата за вказаний час (а.с. 59).
Позивач з аналогічною заявою про нарахування та сплату ЄСВ також звертався 21.02.2025 до Офісу Генерального прокурора (а.с. 60-62), проте згідно відповіді від 20.03.2025 №21-53вих-25 позивачу повідомлено, що у Офісу Генерального прокурора відсутній обов`язок нарахування та сплати ЄСВ за позивача у спірному періоді, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з ОГП (а.с. 63-66).
Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач ініціював розгляд даної справи в адміністративному суді.
Суд зазначає, що спірним у цій справі є питання щодо відсутності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 15.10.2022 по 21.03.2023.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – Єдиний внесок) – консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 2 ст. 7 Закону № 2464-VI передбачено, що для осіб, яким згідно з рішенням суду нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул, Єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу) на кількість місяців, за які вона нарахована.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками Єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.
У ст. 1 Закону № 2464-VI надано визначення «основного місця роботи», а саме - це місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, та визначене ним як основне згідно з поданою заявою (до відкликання) та відомостями, що обліковуються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру на її підставі.
Частиною 2 ст. 9 Закону№ 2464-VI встановлено, що обчислення Єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується Єдиний внесок.
З метою обліку в електронній формі відомостей про трудову діяльність працівника страхувальник подає відомості про працівника щодо переведення на іншу роботу (посаду), звільнення, поновлення на роботі, призупинення/поновлення дії трудового договору, а також про присвоєння, зміну або позбавлення рангу, розряду, класу, звання, категорії, складення присяги, належності або неналежності осіб, які працюють, у тому числі підприємців, або забезпечують себе роботою самостійно, до професійних спілок та/або до осіб, які підлягають обов`язковим медичним оглядам (абз. 4 п. 2 ст. 20 Закону № 2464).
Згідно зі ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон 1058-IV) страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З огляду на викладене обов`язок по сплаті Єдиного внеску покладається на роботодавця лише за працівників, які виконують роботи на умовах трудового договору, у тому числі і для виконання дій, викладених у ч. 2 ст. 7 Закону № 2464-VI, оскільки при виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тим самим вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах з роботодавцем.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року, справа №755/12623/19, виснувала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Отже, системний аналіз наведених норм закону та практики Верховного Суду свідчить про те, що у разі, якщо працівник був незаконно звільнений, а у подальшому поновлений на посаді, зокрема на підставі рішення суду, у роботодавця виникає обов`язок не лише виплати середнього заробітку за час висушеного прогулу, а й нарахування та сплати за такого працівника Єдиного внеску за весь час вимушеного прогулу.
Таким чином, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Визначаючись щодо належного відповідача у спірних правовідносинах, суд виходить з наступного.
Як зазначалось судом, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками Єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.
Отже, саме роботодавець, а не будь-яка інша особа, має обов`язок нарахування та сплати Єдиного внеску за найманих працівників.
Відповідно до підпункту 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі – ПК України) роботодавець – юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.
Згідно зі статтею 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі – Закон № 1697-VII).
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1697-VII систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура. При цьому згідно з ч. 4 ст. 7 Закону №1697-VII Офіс Генерального прокурора є органом прокуратури вищого рівня щодо обласних та окружних прокуратур.
Пунктом 5.4 Положення про організаційно-штатну роботу в органах прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора від 06.04.2021 № 82, зазначено, що юридичними особами в системі органів прокуратури є Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури та спеціалізовані прокуратури (на правах обласних). Вони мають затверджені Генеральним прокурором структуру та штатний розпис.
За кодом ЄДРПОУ облік юридичних осіб ведеться також в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Єдиному банку даних про платників податків – юридичних осіб тощо.
Він є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта господарювання і зазначається на його печатках та штампах. У всіх документах – адміністративних, фінансових чи інших, де фігурує підприємство (організація), обов`язково вказується ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ.
Не виключення - податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (далі – Звіт).
Так, додаток 5 «Відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби» (далі – Додаток 5) подають, якщо протягом звітного періоду, зокрема переведення на іншу роботу (посаду), звільнення, поновлення на роботі, призупинення/поновлення дії трудового договору, а також про присвоєння, зміну або позбавлення рангу, розряду, класу, звання, категорії, складення присяги, належності або неналежності осіб, які працюють, у тому числі підприємців, або забезпечують себе роботою самостійно, до професійних спілок та/або до осіб, які підлягають обов`язковим медичним оглядам згідно з абз. 4 п. 2 ст. 20 Закону № 2464-VI.
Статтею 89 Закону 1697-VII передбачено, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.
Згідно з пп. 7 п. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.
З огляду на положення Бюджетного кодексу України обласні прокуратури мають статус бюджетних установ, яким присвоєно унікальний (кожній обласній прокуратурі, у тому числі Кіровоградській обласній прокуратурі) ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ).
Типовим положенням про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2011 № 59, головний бухгалтер, зокрема погоджує документи, пов`язані з витрачанням фонду заробітної плати, встановленням посадових окладів і надбавок працівникам та здійснює контроль за складенням звітності.
З огляду на викладене Офіс Генерального прокурора та обласні прокуратури, у тому числі Кіровоградська обласна прокуратура, є окремими юридичними особами, які в своїх межах приймають на роботу, нараховують заробітну плату, звільняють з роботи, подають Звіт тощо.
Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 10 Закону № 1697-VII утворення, перелік, територіальна юрисдикція, реорганізація та ліквідація обласних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.
Оскільки Офіс Генерального прокурора є органом прокуратури вищого рівня щодо обласних прокуратур, Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та в порядку, встановлених цим Законом (пп. 3 ч. 1 ст. 9 Закону № 1697-VII).
Посада заступника керівника обласної прокуратури віднесена до категорії адміністративних посад ( п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону № 1697-VII).
Відповідно до п. 8 розділу ІV наказу Генерального прокурора від 10.02.2022 № 25 «Про затвердження Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури України» призначення прокурора на адміністративну посаду, передбачену пунктами 2-8, 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1697-VII, здійснюється Генеральним прокурором.
Прийняття на роботу здійснюється відповідно до штатного розпису підприємства, установи чи організації. Працівника приймають на роботу (посаду), яка включена до штату роботодавця, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.
З наданих сторонами документів та письмових пояснень суд дійшов висновку, що посада заступника прокурора області була передбачена у штатному розписі Кіровоградської обласної прокуратури (прокуратури Кіровоградської області), який затверджено Генеральним прокурором, та, відповідно, відсутня у штатному розписі Офісу Генерального прокурора.
Таким чином, поряд із тим, що призначення на адміністративну посаду – заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури, віднесено до номенклатури Генерального прокурора, функціональні обов`язки після призначення ця особа виконує в обласній прокуратурі. Обласна прокуратура є юридичною особою, веде відповідну фінансову звітність. При цьому організацію роботи обласною прокуратурою здійснює керівник обласної прокуратури. І саме обласна прокуратура є основним місцем роботи для особи, яку призначили на адміністративну посаду – заступник керівника обласної прокуратури (заступник прокурора області).
Отже, суд дійшов висновку, що саме Кіровоградська обласна прокуратура відносно позивача є роботодавцем у спірних правовідносинах, а відтак саме прокуратура Кіровоградської області має обов`язок нарахування та сплати Єдиного внеску відносно позивача за спірний період.
Таким чином, саме Кіровоградська обласна прокуратура є належним відповідачем у справі.
Водночас, позовні вимоги, спрямовані до Офісу Генерального прокурора, задоволенню не підлягають через їх безпідставність.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач-2, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність оскаржуваних дій (бездіяльності).
Отже, аналізуючи встановлені обставини та відповідні їм докази у сукупності, суд дійшов висновку, що Кіровоградською обласною прокуратурою допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та несплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 54589,92 грн. за період з 15.10.2022 року по 21.03.2023 року, а належним та ефективним способом відновлення порушених прав є зобов`язання Кіровоградської обласної прокуратури нарахувати та сплатити відповідні суми ЄСВ.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.
Що стосується стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 139 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До матеріалів справи додано платіжну інструкцію про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 67), зазначені суми підлягають стягненню на користь позивача.
Доказів понесення сторонами інших судових витрат до суду не надано.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Кіровоградської обласної прокуратури допущено щодо не нарахування та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 54589,92 грн. за період з 15.10.2022 року по 21.03.2023 року.
Зобов`язати Кіровоградську обласну прокуратуру нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 54589,92 грн. за період з 15.10.2022 року по 21.03.2023 року.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської обласної прокуратури. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО