Справа № 462/9322/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Старко Н.Р. звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М., про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2073, вчинений 06.102025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що виконавчий напис вчинений у порушення вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а також, є безпідставним, оскільки нотаріус вчинила його без відповідних правових підстав, не переконалася у безспірності грошової вимоги, недотрималася етапів процедури стягнення боргу та строків, а також позивачу не було надіслано повідомлення-письмової вимоги про усунення порушень. У зв`язку з наведеним, просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2025 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Сторонам та третім особам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.12.2025 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №2073 вчиненого 06.10.2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілією Володимирівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1236858,00 грн., що здійснюється в межах виконавчого провадження ВП №79285295 від 07 жовтня 2025 року, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем..
У вказаний строк відповідач не подала суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомила.
16.12.2025 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано пояснення третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., у яких позовні вимоги заперечила повністю, вказала, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано вимог законодавства, зокрема, було надано оригінал договору позики грошей від 26.09.2025 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та нотаріально посвідчений. 06.10.2025 року Роєв А.В. у приміщенні нотаріальної контори підписав Повідомлення про те, що йому відомо про заборгованість у розмірі 1236858,00 гривень, яка ним не повернута та не заперечив проти вчинення виконавчого напису. 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2025 року у задоволенні клопотання про розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у порядку загального позовного провадження відмовлено.
Інших заяв та клопотань суду не подано.
Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.
Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
У ч. 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Як встановлено судом, 06 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №2073, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , тимчасово не працює, місце проживання: АДРЕСА_1 (боржник) на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , невиплачені в строк грошові кошти у розмірі 1236858,00 гривень, що на момент вчинення виконавчого напису, згідно офіційного курсу НБУ, еквівалентно 30000,00 дол. США, за період з 26.09.2025 року по 06.10.2025 року, на підставі договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. 26.09.2025 року за р.№ 1978. 
07 жовтня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79285295 на підставі виконавчого напису №2073 виданого 06.10.2025 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 1236 858,00 грн., що на момент вчинення виконавчого напису, згідно офіційного курсу НБУ, еквівалентно 30000,00 дол. США.
Відповідно до договору позики грошей від 26.09.2025 року, укладеного між позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_1 , позикодавець передала у власність позичальникові грошові кошти у сумі 1244817,00 гривень, що на день укладення цього договору еквівалентно 30000,00 доларів США, які були отримані позичальником повністю до підписання цього договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк не пізніше 5 жовтня 2025 року та в порядку, встановленому цим договором.
Згідно з п. 9 вказаного договору позики повернення грошових коштів повинно бути здійснено у м. Львові. Грошові кошти вважаються повернутими в момент передання позикодавцеві грошової суми, що позичалася. Прийнявши грошові кошти позикодавець повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі грошових коштів. Наявність оригіналу цього договору у позичальника підтверджуватиме ним свого обов`язку.
Відповідно до п. 5 договору позики сторони домовилась, що, у разі несвоєчасного повернення позичальником позики, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення.
Договір позики було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстровано в реєстрі за №1978.
До матеріалів позову не додано доказів, які б свідчили про виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором позики.
06 жовтня 2025 року, у зв`язку з невиконанням боржником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором позики та неповернення грошових коштів у розмірі 1236858,00 гривень, що на момент укладення договору позики було еквівалентно 30000,00 доларів США, позикодавцю у встановлений договором позики строк, ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення боргу із заявою, до якої додала оригінал договору позики від 26 вересня 2025 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1978.
Як ствердила у своїх письмових поясненнях щодо позову третя особа приватний нотаріус ЛМНО Амбросійчук Л.В. та таке підтверджено долученими доказами, ОСОБА_1 , який для встановлення його особи надав нотаріусу паспорт №005376401, виданий органом 4652, 28.10.2020 року, 06.10.2025 року особисто у приміщенні нотаріальної контори підписав повідомлення, у якому вказано, що ОСОБА_1 станом на 06.10.2025 року не повернув заборгованість за договором позики грошей від 26 вересня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., за р. № 1978 у розмірі 1236858,00 гривень, що на момент укладення договору позики було еквівалентно 30000,00 доларів США. Проти вчинення виконавчого напису не заперечив.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів.
Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Аналіз наведеного дає підстави дійти висновків, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16, посилаючись на приписи ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» зазначила, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.
Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.
Така позиція Верховного Суду справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є сталою.
Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Судом встановлено, що при вчиненні виконавчого напису приватному нотаріусу було надано оригінал договору позики грошей від 26.09.2025 року, що не заперечують сторони, ОСОБА_1 особисто у приміщенні нотаріальної контори у письмовій формі повідомив, що станом на 06.10.2025 року ним заборгованість за договором позики грошей від 26.09.2025 року не повернута, розмір заборгованості становить 1236858,00 гривень, що на момент укладення договору позики було еквівалентно 30000,00 доларів США та проти вчинення виконавчого напису нотаріуса він не заперечує.
Таким чином, приватним нотаріусом було враховано усі вимоги законодавства щодо вчинення виконавчого напису та дотримано їх.
До матеріалів справи не долучено доказів, що такий договір між сторонами не укладався, що заборгованість відсутня та, що ОСОБА_1 не було відомо про те, що ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, натомість позивач станом на 06.10.2025 року у присутності приватного нотаріуса не заперечив такого.
При зверненні до суду із даним позовом, як і у подальшому, стороною позивача не подано клопотань про витребування доказів у відповідності до ст. 83, 84 ЦПК України, як і не подано заяви про поновлення процесуального строку, не надано суду будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог та спростування доводів третьої особи – приватного нотаріуса ЛМНО Амбросійчук Л.В., не подано висновку експерта для підтвердження своїх доводів, про що було роз`яснено стороні позивача в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2025 року.
Покликання сторони позивача на постанову Верховного Суду від 13 жовтня 2017 року у справі №544/6777/17-ц у даному випадку є безпідставним, оскільки позивач ОСОБА_1 був присутній особисто 06.10.2025 року у приватного нотаріуса, повідомлений про вчинення виконавчого напису та не заперечив ні заборгованості у розмірі 1236858,00 гривень, що на момент укладення договору позики було еквівалентно 30000,00 доларів США, ні проти вчинення виконавчого напису нотаріуса.
Таким чином, суд приходить до переконання, що нотаріус вчинила оскаржуваний виконавчий напис з дотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, з`ясувала у боржника про відсутність заперечення щодо наявної заборгованості за договором позики та відсутність заперечення щодо вчинення виконавчого напису.
Стороною позивача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростували вищевказані обставини, які були встановлені судом.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса не підлягають задоволенню.
Згідно ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідач не заявляв про відшкодування судових витрат, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 89, 141, 158, 263, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд 

у х в а л и в :

у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню – відмовити. 
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.12.2025 року.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду складено 28 січня 2026 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.