ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 673/47/23
Провадження № 22-ц/820/183/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Янчук Т.О.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю прокурора Русецької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Деражнянської міської ради Хмельницького району Хмельницької області до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації земельної ділянки та повернення земельної ділянки водного фонду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 5 листопада 2025 року про забезпечення позову,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури (далі – Прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Деражнянської міської ради Хмельницького району Хмельницької області (далі – Рада) до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області (далі – Райдержадміністрація), ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації земельної ділянки та повернення земельної ділянки водного фонду.
Прокурор зазначив, що розпорядженням Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області від 16 серпня 2010 року №362/2010-р надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер 6821582000:03:009:0004), розташовану за межами села Гатна (колишньої Гатнянської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області) та призначену для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього розпорядження 25 серпня 2010 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №704026. Розпорядження райдержадміністрації щодо передачі у приватну власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки є незаконним, оскільки частина цієї ділянки відноситься до земель водного фонду (струмок без назви, який є лівою притокою річки Вовк – правої притоки річки Південний Буг і його прибережна захисна смуга). Оскільки спірна земельна ділянка є природно-охоронною територією, перебуває під особливою охороною держави та не може передаватися у приватну власність, то її зайняття треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. Відтак у порядку задоволення негаторного позову ОСОБА_1 зобов`язаний повернути цю ділянку державі в особі Ради. Водночас у Державному земельному кадастрі має бути скасований запис про державну реєстрацію спірної земельної ділянки з одночасним припиненням у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень.
За таких обставин Прокурор просив суд:
визнати недійсним розпорядження Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області від 16 серпня 2010 року №362/2010-р «Про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за межами села Гатна (колишньої Гатнянської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області) для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 6821582000:03:009:0004;
скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6821582000:03:009:0004;
зобов`язати ОСОБА_1 повернути у комунальну власність Ради земельну ділянку з кадастровим номером 6821582000:03:009:0004 площею 2,0 га.

Короткий зміст вимог заяви про забезпечення позову

23 жовтня 2025 року Прокурор подав суду заяву про забезпечення позову посилаючись на те, що предметом спору є частина земельної ділянки, яка накладається на землі водного фонду та в силу імперативних норм законодавства є землями з обмеженим оборотом, які за будь-яких обставин не можуть бути передані в приватну власність. Водночас існує висока вірогідність можливого відчуження ОСОБА_1 земельної ділянки третім особам або внесення змін у її конфігурацію шляхом об`єднання чи поділу цієї ділянки, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Прокурор просив суд:
- накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 6821582000:03:009:0004 площею 2,0 га, що розташована за межами населеного пункту села Гатна на даний час Деражнянської міської ради (бувшої Гатнянської сільської ради) Хмельницького району Хмельницької області;
- заборонити ОСОБА_1 розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 6821582000:03:009:0004 площею 2,0 га з іншими земельними ділянками.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 5 листопада 2025 року заяву задоволено частково.
Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 6821582000:03:009:0004 площею 2,0 га, яка розташована за межами населеного пункту села Гатна на даний час Деражнянської міської ради (бувшої Гатнянської сільської ради) Хмельницького району Хмельницької області.
Заборонено ОСОБА_1 змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 6821582000:03:009:0004 площею 2,0 га з іншими земельними ділянками.
В решті вимог заяви відмовлено.
Суд керувався тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позовних вимог Прокурора. Відтак у цій справі достатнім та ефективним способом забезпечення позову є накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборона відповідачу змінювати її цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання цієї ділянки з іншими ділянками.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення заяви про забезпечення позову та ухвалити нове судове рішення про відмову у забезпеченні позову в повному обсязі посилаючись на порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що заява Прокурора про забезпечення позову за своїм змістом не відповідала вимогам процесуального закону та мала бути повернута заявнику без розгляду. Матеріали справи не містять доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, внаслідок чого підстави для забезпечення позову відсутні. Прокурор звернувся до суду з позовом немайнового характеру, а тому застосований судом захід забезпечення позову у виді арешту земельної ділянки є неспівмірним і неадекватним із заявленими позовними вимогами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на її законність та обґрунтованість.
Рада та Райдержадміністрація не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером 6821582000:03:009:0004, яка розташована за межами населеного пункту села Гатна на території Деражнянської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області.
Прокурор в інтересах держави в Особі Ради оспорює правомірність приватизації ОСОБА_1 земельної ділянки, відтак між сторонами виник спір з приводу права власності ОСОБА_1 на цю ділянку.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
В силу статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За своєю правовою природою забезпечення позову є гарантією належного виконання рішення суду про задоволення позову та ефективного відновлення порушених прав позивача. Вжиття судом цих заходів встановлює до прийняття рішення по справі певні обмеження здійснення учасниками справи, зокрема відповідачами, цивільних прав.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо-обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 6 серпня 2025 року (справа №759/22148/24) зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Предметом заявленого позову є правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що існує реальна загроза подальшого відчуження ОСОБА_1 земельної ділянки та внесення відповідачем змін у конфігурацію та форму цієї ділянки, а невжиття заходу забезпечення позову Прокурора може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
При цьому визначений судом спосіб обтяження земельної ділянки є співмірним із заявленими вимогами, які за своєю правовою природою хоч і є вимогами немайнового характеру, однак стосуються речового права на нерухоме майно.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість заяви Прокурора і неправильність застосованого судом заходу забезпечення позову не відповідають фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють порядок вирішення судом питання забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права при розгляді заяви Прокурора про забезпечення позову є безпідставними.
При цьому висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним в апеляційній скарзі правовим висновкам Верховного Суду.
Судові процедури повинні бути справедливими, особа не може бути безпідставно позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція).
Реалізуючи принцип верховенства права, суд при розгляді справи застосовує норми міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви №6778/05, справа «МПП «Голуб» проти України», зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа "Golder v. The United Kingdom", рішення від 21 лютого 1975 року, серія АN18, пункти 28-36). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі "Brulla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року, пункт 33).
Заява, клопотання, заперечення можуть бути повернуті судом заявнику лише з передбачених законом підстав.
Вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову визначені у частині першій статті 151 ЦПК України. Підставою для повернення заяви про забезпечення позову є невідповідність їх змісту процесуальному закону (частина десята статті 153 ЦПК України).
За своїм змістом заява Прокурора про забезпечення позову в цілому відповідає вимогам частини першої статті 151 ЦПК України. Незазначення у заяві відомостей про наявність або відсутність в учасників справи електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд», а також пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, само по собі не може бути підставою для повернення заяви про забезпечення позову.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно розглянув заяву Прокурора про забезпечення позову по суті заявлених вимог, оскільки повернення цієї заяви заявнику призвело б до порушення права останнього на доступ до суду.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 5 листопада 2025 року про забезпечення позову залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 січня 2026 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

І.В. П`єнта

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Дворнін О.С.  
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 47