Справа № 420/27716/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі Головуючого судді Юхтенко Л.Р. розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄРПОУ 20987385, місце знаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 14 серпня 2025 року через підсистему Електронний суд (документ сформований 14.08.2025) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄРПОУ 20987385, місце знаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), в якій позивач просить: 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 01.01.1991 року по 29.05.1991 року на посаді сестри медичної 4-го відділення, безпосереднє обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній клінічній лікарні з відділенням для ІВВ» та з 01.11.1991 року по 29.06.1992 року на посаді сестри медичної 5-го відділення, безпосереднього обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній лікарні з відділенням для ІВВ», з 03.08.1992 року по 29.07.1995 на посаді лікаря – інтерна по анестезіології і реанімації Черкаської обласної лікарні, з 01.11.1995 року по 10.09.2001 року на посаді лікаря анестезіолога – реаніматолога онкогематологічного відділення Черкаській дитячий міській лікарні, з 01.10.2001 року по 21.09.2023 року посаді лікаря – анестезіолога дитячого відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунальної установи «Обласна дитяча клінічна лікарня» м. Одеси, з 21.09.2023 року по день призначення пенсії на посаді старшого ординатора передового хірургічного відділення (лікар – анестезіолог) ВОС – 9014003 (анестезіологія). 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до страхового стажу в подвійному розмірі з дати призначення пенсії з 01.05.2025 року періоди роботи з 01.01.1991 року по 29.05.1991 року на посаді сестри медичної 4-го відділення, безпосереднє обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній клінічній лікарні з відділенням для ІВВ» та з 01.11.1991 року по 29.06.1992 року на посаді сестри медичної 5-го відділення, безпосереднього обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній лікарні з відділенням для ІВВ», з 03.08.1992 року по 29.07.1995 на посаді лікаря – інтерна по анестезіології і реанімації Черкаської обласної лікарні, з 01.11.1995 року по 10.09.2001 року на посаді лікаря анестезіолога – реаніматолога онкогематологічного відділення Черкаській дитячий міській лікарні, з 01.10.2001 року по 21.09.2023 року посаді лікаря – анестезіолога дитячого відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунальної установи «Обласна дитяча клінічна лікарня» м. Одеси, з 21.09.2023 року по день призначення пенсії на посаді старшого ординатора передового хірургічного відділення (лікар – анестезіолог) ВОС – 9014003 (анестезіологія) та здійснити з 01.05.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відповідний перерахунок та виплату розміру пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою від 19 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ч.5 ст. 262 КАС України.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.05.2025 року він перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області і отримує пенсію за віком.
Позивач зазначає, що на теперішній час я з 21.09.2023 року (за призовом під час мобілізації) він перебуває на військовій службі у Військово – медичному клінічному центрі Південного регіону (на 725 ліжок) на посаді старшого ординатора передового хірургічного відділення (лікар – анестезіолог), ВОС – 9014003 (анестезіологія), що підтверджується довідкою за № 402 від 04.07.2025 року Військово – медичного клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони України.
Проте позивач зазначає, що відповідач не зараховує певні періоди його трудової діяльності до стажу роботи у подвійному розмірі.
Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив зарахувати до стажу роботи позивача у подвійному розмірі періоди роботи на підставі раніше поданих документів.
Однак, листом від 05.08.2025 року позивачу було відмовлено.
Позивач вважає таку відмову протиправною, посилаючись на те, що він працював в медичній галузі на різних посадах в спеціалізованих туберкульозних медичних закладах та на посадах анестезіологічної служби. 
Через Електронний суд 03 вересня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон 1788) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Тобто страховий стаж до 01.01.2004 обчислюється з урахуванням норм ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
До страхового стажу в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону 1788 не враховано періоди роботи Позивача: 1) з 01.11.1995 по 30.11.1995 на посаді лікаря — анестезіолога — реаніматолога онкогематологічного відділення Черкаської дитячої міської лікарні, оскільки зазначеною статтею робота в онкогематологічному відділенні не зараховується до страхового стажу в подвійному розмірі; 2) періоди роботи з 01.12.1995 по 10.09.2001 на посаді лікаря - анестезіолога - реаніматолога відділення анестезіології та реанімації цієї ж лікарні та періоди роботи з 01.10.2001 по 31.12.2003 на посаді лікаря - анесетезіолога дитячого відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», оскільки в електронній пенсійній справі відсутня інформація про те, що у зазначених медичних закладах відсутні окремі відділення реанімації. 
Статтею 24 Закону 1058 визначено, що страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Тому, представник відповідача вважає, що проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону 1058.
Також від відповідача надійшли належним чином засвідчені копії пенсійної справи позивача.
Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.
Сторонами справи не заперечується, що позивач перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Позивачу з 01.05.2025 призначено пенсію за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон 1058). 
Пенсію обчислено як працюючій особі при страховому стажі 48 рік 3 місяці (враховано по 30.04.2025), середньомісячній заробітній платі 31875,71 грн, визначеній за період з 01.07.2000 по 30.04.2025 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 17152,24 грн, де: розмір пенсії за віком — 15380,03 грн; доплата за 13 років понаднормового стажу — 306,93 грн; цільова допомога учасникам бойових дій згідно Постанови №1603 — 40,00 грн; підвищення учасникам бойових дій (25% від 2361 грн) — 590,25 грн; надбавка донорам — 292,00 грн; пенсія за особливі заслуги перед Україною особи, нагороджені орденом України (23% від 2361 грн) — 543,03 грн.
Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивача, з 17.11.1988 року по 01.09.1989 року позивач працював санітаром швидкої та невідкладної допомоги Одеської міської клінічної лікарні. З 01.12.1989 року по 19.06.1990 року також працював санітаром швидкої допомоги Одеської міської клінічної лікарні. З 01.01.1991 року по 29.05.1991 року (наказ № 2-к від 03.01.1991 року про призначення на посаду та наказ № 54-к від 28.05.1991 року про звільнення з посади) позивач працював на посаді сестри медичної 4-го відділення, безпосереднє обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній клінічній лікарні з відділенням для ІВВ» та з 01.11.1991 року по 29.06.1992 року (наказ № 117-к від 30.10.1991 року про призначення на посаду та наказ № 71-к від 06.07.1992 року про звільнення з посади) працював на посаді сестри медичної 5-го відділення, безпосереднього обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній лікарні з відділенням для ІВВ». 
З 22.08.1984 року по 30.06.1992 року позивач був зарахований студентом до Одеського медичного інституту та відрахований з числа студентів у зв`язку з закінченням строку навчання та отриманням кваліфікації лікаря. 
З 03.08.1992 року по 29.07.1995 року позивач був прийнятий на посаду лікаря – інтерна по анестезіології і реанімації Черкаської обласної лікарні. 
З 01.11.1995 року по 10.09.2001 року позивач працював в Черкаській дитячий міській лікарні.
З 01.10.2001 року позивач прийнятий на посаду лікаря – анестезіолога дитячого відділення анестезіології інтенсивної терапії Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня» м. Одеси.
Наказом Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради» від 21.09.2023 року за № 218 «З особового складу», позивача було увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу в період загальної мобілізації, зі збереженням місця роботи відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, до дня звільнення з військової служби або закінчення особливого періоду, на підставі приказу МОУ від 21.09.2023 року за № 342. 
Також дослідивши матеріали пенсійної справи позивача, суд встановив, що позивачем надано довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій.
Відповідно до стажу для розрахунку суд встановив, що пенсійним органом обчислено позивачу страховий стаж у спірні періоди у одинарному розмірі.
Не погодившись із розрахунком страхового стажу, позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням здійснити перерахунок страхового стажу у подвійному розмірі.
Листом Головного управління №21841-20584/М-02/8-1500/25 від 05.08.2025 позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви, зазначивши, що до страхового стажу в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону 1788 не враховано періоди роботи Позивача: 1) з 01.11.1995 по 30.11.1995 на посаді лікаря - анестезіолога - реаніматолога онкогематологічного відділення Черкаської дитячої міської лікарні, оскільки зазначеною статтею робота в онкогематологічному відділенні не зараховується до страхового стажу в подвійному розмірі; 2) періоди роботи з 01.12.1995 по 10.09.2001 на посаді лікаря -анестезіолога - реаніматолога відділення анестезіології та реанімації цієї ж лікарні та періоди роботи з 01.10.2001 по 31.12.2003 на посаді лікаря - анесетезіолога дитячого відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», оскільки в електронній пенсійній справі відсутня інформація про те, що у зазначених медичних закладах відсутні окремі відділення реанімації. 
Не погодившись із відмовою у зарахуванні стажу у подвійному розмірі, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню, з огляду на таке. 
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі по тексту Закон №1058-IV).
Стаття 4 Закону №1058-IV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
У той же час, відповідно до частини 2 цієї ж статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Статтею 60 Закону №1788-ХІІ передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. 
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», до таких відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри, а посади - лікарі та середній медичний профілактичні заклади особливого персонал (незалежно від найменування посад). 
Згідно з ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення; небезпечні інфекційні хвороби - інфекційні хвороби, що характеризуються важкими та (або) стійкими розладами здоров`я в окремих хворих і становлять небезпеку для їх життя та здоров`я.
Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про подолання туберкульозу в Україні» туберкульоз - інфекційне захворювання, викликане мікобактерією туберкульозу.
З сукупного аналізу матеріалів справи, суд доходить висновку, що робота позивача у туберкульозних відділеннях відноситься до роботи в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, яка зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону №1788-ХІІ.
За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 01.01.1991 року по 29.05.1991 року на посаді сестри медичної 4-го відділення, безпосереднє обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній клінічній лікарні з відділенням для ІВВ» та з 01.11.1991 року по 29.06.1992 року на посаді сестри медичної 5-го відділення, безпосереднього обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній лікарні з відділенням для ІВВ», та зобов`язання зарахувати ці періоди роботи у подвійному розмірі, є правомірними та належать задоволенню.
Щодо періодів роботи: з 03.08.1992 року по 29.07.1995 на посаді лікаря – інтерна по анестезіології і реанімації Черкаської обласної лікарні, з 01.11.1995 року по 10.09.2001 року на посаді лікаря анестезіолога – реаніматолога онкогематологічного відділення Черкаській дитячий міській лікарні, з 01.10.2001 року по 21.09.2023 року посаді лікаря – анестезіолога дитячого відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунальної установи «Обласна дитяча клінічна лікарня» м. Одеси, з 21.09.2023 року по день призначення пенсії на посаді старшого ординатора передового хірургічного відділення (лікар – анестезіолог) ВОС – 9014003 (анестезіологія), суд зазначає таке. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України за № 909 від 04.11.1993 року «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років» відносяться лікарняні заклади, лікувально – профілактичні заклади особливого типу, лікувально – трудові профілакторії, амбулаторно – поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санітарно – курортні заклади, санітарно – епідеміологічні заклади, діагностичні центри. 
Відповідно до спільного листа від 02.08.2002 року за вих. № 03-21751-02-4 Міністерства праці та соціальної політики, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я щодо зарахування часу роботи у патологоанатомічних відділеннях (бюро), відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів до стажу роботи у подвійному розмірі для використання у практичній роботі. 
Наказом Міністерства охорони здоров`я України за № 303 від 08.10.1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально – профілактичних закладів охорони здоров`я. 
Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками(палатами) для інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії. 
Згідно з роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах за № 10.02.11/450 від 28.05.2002 року та за № 02-886з-08 від 21.06.2002 року, період роботи працівників у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії зараховується до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховуються періоди роботи у реанімаційних відділеннях, після перейменування відділень реанімацій, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я за № 303 від 08.10.1997 року; у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії, групах анестезіології та інтенсивної терапії, відділеннях інтенсивної терапії. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд у постановах № від 27.02.2020 року у справі № 462/1713/17, від 11.12.2018 року у справі № 310/385/17 (2- а/310/17), від 23.01.2019 року у справі № 485/103/17 та від 04.12.2019 року у справі № 689/872/17.
Враховуючи вищевикладені та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що вищевказані позовні вимог є правомірними та належать задоволенню.
Щодо посилання на те, що стаж може бути зарахований у подвійному розмірі тільки до 01.01.2004, суд зазначає таке.
Так, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (далі, – Закон № 1058) набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ.
Відповідно до пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІУ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Згідно з пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час, а ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Суд наголошує, що у постанові від 03.11.2021 року по справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення», вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. 
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.04.2022 року у справі № 214/3705/17, та у постанові від 27.04.2023 у справі №160/14078/22.
Таким чином, за правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи у інфекційному відділенні закладів охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі, у тому числі після 01.01.2004.
Подібний висновок щодо застосування ст. 60 Закону № 1788-ХІІ був також підтриманий Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2025 року по справі № 420/8637/24.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, рішення суб`єкта владних повноважень має бути, зокрема, обґрунтованим, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), пропорційним, тобто прийнятим з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
З наведених встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є правомірними та належать задоволенню.
Статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії, відповідно до ч. 1 якої пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Суд встановив, що позивачу призначено пенсію з 01 травня 2025 року. 
Таким чином, виходячи із наведених норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд доходить висновку, що позивач набув право на перерахунок пенсії з 01.05.2025 року.
Згідно з приписів ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З наведених підстав позовні вимоги є правомірними та належать задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи що позов задоволено повністю, та позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір не належить стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 205,246, 255,295,297 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄРПОУ 20987385, місце знаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄРПОУ 20987385, місце знаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) щодо не зарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 01.01.1991 року по 29.05.1991 року на посаді сестри медичної 4-го відділення, безпосереднє обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній клінічній лікарні з відділенням для ІВВ», з 01.11.1991 року по 29.06.1992 року на посаді сестри медичної 5-го відділення, безпосереднього обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній лікарні з відділенням для ІВВ», з 03.08.1992 року по 29.07.1995 на посаді лікаря – інтерна по анестезіології і реанімації Черкаської обласної лікарні, з 01.11.1995 року по 10.09.2001 року на посаді лікаря анестезіолога – реаніматолога онкогематологічного відділення Черкаській дитячий міській лікарні, з 01.10.2001 року по 21.09.2023 року посаді лікаря – анестезіолога дитячого відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунальної установи «Обласна дитяча клінічна лікарня» м. Одеси, з 21.09.2023 року по день призначення пенсії – 01.05.2025 року на посаді старшого ординатора передового хірургічного відділення (лікар – анестезіолог) ВОС – 9014003 (анестезіологія). 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄРПОУ 20987385, місце знаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу в подвійному розмірі з дати призначення пенсії з 01.05.2025 року періоди роботи з 01.01.1991 року по 29.05.1991 року на посаді сестри медичної 4-го відділення, безпосереднє обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній клінічній лікарні з відділенням для ІВВ», з 01.11.1991 року по 29.06.1992 року на посаді сестри медичної 5-го відділення, безпосереднього обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній лікарні з відділенням для ІВВ», з 03.08.1992 року по 29.07.1995 на посаді лікаря – інтерна по анестезіології і реанімації Черкаської обласної лікарні, з 01.11.1995 року по 10.09.2001 року на посаді лікаря анестезіолога – реаніматолога онкогематологічного відділення Черкаській дитячий міській лікарні, з 01.10.2001 року по 21.09.2023 року посаді лікаря – анестезіолога дитячого відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунальної установи «Обласна дитяча клінічна лікарня» м. Одеси, з 21.09.2023 року по день призначення пенсії – 01.05.2025 року на посаді старшого ординатора передового хірургічного відділення (лікар – анестезіолог) ВОС – 9014003 (анестезіологія) та здійснити з 01.05.2025 року ОСОБА_1 відповідний перерахунок та виплату розміру пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Суддя Л.Р. Юхтенко