ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3454/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

секретар судового засідання (за доручення головуючої судді): Романенко Д.С.;
за участю представників сторін:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП КРАФТ" - не з`явився;
від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН"
на рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2025
по справі №916/3454/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП КРАФТ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН"
про стягнення 481 777,83 грн,
(суддя першої інстанції Малярчук І.А., дата та місце ухвалення рішення: 29.10.2025, Господарський суд Одеської області, м. Миколаїв),

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮСП КРАФТ" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" (далі - Відповідач), у якій просило стягнути з Відповідача 481 777,83 грн заборгованості, з якої 206 951,25 грн – основна заборгованість, 37 126, 49 грн – пеня, 42218,05 грн – три проценти річних, 195482,04 грн – інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав, що 09.08.2018 між ТОВ "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН", як покупцем, з одного боку, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРМОБУД-ПЛЮС", як постачальником, з іншого боку, було укладено Договір поставки №18П.14, за яким постачальник зобов`язується за замовленням (специфікацією) покупця передати останньому у власність певний товар, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити цей товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених даним Договором. 
Так, Позивач стверджував, що на виконання умов вказаного Договору №18П.14 від 09.08.2018 ТОВ "ЮСП КРАФТ" поставило ТОВ "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" товар, однак, Відповідачем поставлений товар був оплачений частково. Неоплачена сума товару ТОВ "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" перед ТОВ "ЮСП КРАФТ" становить 206 951, 25 грн, на яку Позивачем також нараховано до стягнення з Відповідача 37 126,49 грн пені, 42 218, 05 грн три проценти річних та 195 482, 04 грн інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.10.2025 у даній справі позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП КРАФТ" 206951,25 грн основної заборгованості, 42 218,05 грн три проценти річних, 195 482,04 грн інфляційних втрат, 6 669,77 грн судового збору; в решті частини заявлених позовних вимог відмовлено.
У своєму рішенні суд зазначив, що оскільки перебіг строку позовної давності по нарахуванню пені за заборгованістю у розмірі 206 951,25 грн за Договором № 18П.14 від 09.08.2018 розпочався - 30.10.2018, тобто, до введення в дію зупинення строку позовної давності через карантинні обмеження та дії воєнного строку, строк позовної давності нарахування пені у розмірі 37 126,49 грн за загальний період з 30.10.2018 по 29.04.2019 виходячи із суми заборгованості 206 951,25 грн сплив – 30.10.2019, а тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з Відповідача на користь Позивача 37 126,49 грн пені задоволенню не підлягає.
Частково не погоджуючись з таким рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2025 у справі №916/3454/25 в частині стягнення інфляційного збільшення в сумі 195482,04 грн – скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційного збільшення в сумі 195482,04 грн.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, Відповідач зазначає, що судом не враховано, та не наведено обґрунтування відхилення доводів Відповідача щодо того, що згідно з Договором поставки №18П.14, датою отримання відповідної партії Товару вважається дата підписання представником Покупця необхідних документів, перелік яких зазначено в п.1.5 Договору (п.5.2).
Згідно з п.5.6 Договору зі сторони Покупця накладну підписує і вчиняє інші необхідні формальності його представник, на чиє ім`я видане доручення на отримання товарно-матеріальних цінностей. Дане доручення передається представнику Постачальника.
Апелянт вважає, що Позивачем не доведено отримання Відповідачем Товару згідно перелічених у позові та доданих до нього видаткових накладних, оскільки у видаткових накладних відсутні відомості про особу, яка зі сторони Відповідача підписала ці накладні, та відсутня довіреність на отримання Товару цією особою.
Посилаючись на п.п.3.2, 5.2, 5.6 Договору, Апелянт зазначає, що Товар не вважається отриманим Відповідачем, а тому у нього не виникло обов`язку щодо його оплати, та підстави для стягнення грошових коштів з Відповідача відсутні. Відповідно, відсутні підстави для нарахування і стягнення інфляційного збільшення.
Відповідач вважає, що Позивачем пропущено позовну давність щодо стягнення інфляційних та 3% річних. Так, позовна давність щодо вимог, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, обмежується трьома роками, що передують поданню позову (пост. ВП ВС від 08.11.2019 №127/15672/16). Всупереч зазначеному, судом стягнуто інфляційні та 3% річних за період 30.10.2018 – 18.08.2025, що складає 6 років 10 місяців та є неспівмірним з сумою основного боргу, оскільки перевищує її майже в півтора рази, що є несправедливим для Відповідача та покладає на нього надмірні витрати.
Апелянт вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2025 ухвалено при невірному застосуванні норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому вказане судове рішення відповідно до положень ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підлягає скасуванню в оскарженій частині, а заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст.258 Господарського процесуального кодексу України, та роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто апелянту.
02.12.2025 та 03.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" надійшли заяви про усунення недоліків, допущених при зверненні з апеляційною скаргою, в яких апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2025 по справі №916/3454/25; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; призначено розгляд справи №916/3454/25 на 02.02.2026 року об 11-30 год.; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/3454/25.
10.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3454/25.
02.02.2026 у судове засідання представники сторін не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Поряд із цим, 02.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано тим, що адвокат Савицька О.М. приймає участь у судових засіданнях у Київському районному суді у м. Одесі та Одеському апеляційному суді, які призначені на 10-00 год. та на 11-45 год.
Під час реєстрації клопотання про відкладення судового засідання від 01.02.2026 яке надійшло через підсистему Електронний Суд від представника ТОВ "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" виявлено недоліки: документ не містить номеру справи про що відділом документообігу (канцелярія) Південно-західного апеляційного господарського суду складно Акт від 02.02.2026.
Розглянувши означене клопотання, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Судова колегія зауважує, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а саме неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, оскільки неявка в судове засідання однієї зі сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи в судовому засіданні.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Вирішуючи питання про відкладення розгляду справи за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН", судова колегія враховує, що явка сторін у судове засідання у цій справі обов`язковою не визнавалась, у матеріалах справи наявні всі необхідні докази для розгляду справи, а наведені на його обґрунтування мотиви не є перешкодою для здійснення апеляційного провадження, оскільки для вирішення цієї справи (питання, яке постало у цій справі) немає необхідності у наданні Сторонами додаткових пояснень. 
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" є юридичною особою, а тому представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" також може здійснюватися через директора. Також, Відповідач не був позбавлений права звернутись за правовою допомогою до іншого адвоката, враховуючи неможливість участі адвоката Савицької О.М. у розгляді даної справи.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників Сторін, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ТЕРМОБУД-ПЛЮС”, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю “ЮСП КРАФТ” (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН” (Покупець) було укладено Договір поставки №18П.14 (далі - Договір), за яким Постачальник зобов`язується за замовленням (специфікацією) Покупця передати останньому у власність певний Товар, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити цей Товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених даним Договором. Предметом постачання (надалі – Товаром) є панелі «сендвіч» (тришарова панель, що складається з металічних обшивок (холоднокатаної гарячеоцинкованої сталі з полімерним або іншим покриттям) і наповнювача (пінополіуретан), технічні характеристики яких та/або кількість викладені у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору (п.п. 1.1, 1.2. Договору).
Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 3.2, 3.3. Договору ціна кожної партії Товару включає в себе вартість доставки і визначається Сторонами у Специфікації на відповідну партію Товару, що є невід`ємною частиною даного Договору. Ціна Товару складається із вартості окремих партій Товару, що вказується у Специфікаціях, включає в себе вартість доставки. Кількість Товару вказується в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору. Загальна кількість Товару за даним Договором визначається методом сумування кількостей всіх Специфікацій. Постачальник зобов`язується поставити кожну окрему партію Товару у строк до 14 (чотирнадцяти) банківських дні з дня підписання Специфікації на відповідну партію Товару.
Згідно з п.п. 4.1.- 4.3., 5.1.- 5.6. Договору оплата за кожну партію Товару здійснюється у формі безготівкового розрахунку на таких умовах: 70 (сімдесят) % суми партії. Товару - передоплата на протязі 2 (двох) банківських днів від моменту підписання Специфікації на таку партію Товару, 30 (тридцять) % ціни партії Товару - на протязі 2 (двох), банківських днів від моменту письмового повідомлення про готовність до відвантаження. Оплата проводиться в безготівковій формі шляхом переведення грошових коштів з рахунку Покупця на рахунок Постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника. Передача Товару здійснюється з умовою доставки Товару до Покупця та розвантаження його на будівельний майданчик Покупця, який знаходиться за адресою: Одеська обл. село Бурлача Балка. Датою отримання відповідної партії Товару вважається дата підписання представником Покупця необхідних документів, перелік яких зазначено в п. 1.5. даного Договору. Прийом-передача Товару проводиться на місці отримання, яке передбачено в п. 5.1. даного Договору в присутності уповноважених представників обох Сторін. Якість Товару що передається повинна відповідати сертифікатам відповідності продукції, іншим вимогам законодавства України, Специфікаціям та умовам даного Договору. Приймання Товару за кількістю і асортиментом здійснюється Сторонами у відповідності до накладних і в порядку, визначеному діючим законодавством України та умовами даного Договору. Зі сторони Покупця накладну підписує і вчиняє інші необхідні формальності його представник, на чиє ім?я видане доручення на отримання товарно-матеріальних цінностей. Дане доручення передається представнику Постачальника.
Пунктом 6.1. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату вартості замовленого Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.
Згідно з п. 9.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань по даному Договору на час дії форс-мажорних обставин. Під форс-мажорними обставинами розуміються обставини непереборної сили, які не існували в момент підписання Договору і виникли незалежно від волі Покупця та/або Постачальника. Обставинами непереборної сили вважаються: стихійні лиха (блискавки, землетруси, смерчі, паводки і т.д.), пожежі, війни, страйки, перешкоджання зі сторони влади, ембарго та інші обставини, які є неподоланними, що виникають після підписання даного Договору і перешкоджають виконанню зобов`язань згідно з Договором.
Відповідно до п. 9.2. Договору Сторона, для якої стало неможливим виконання зобов`язань по даному Договору, повинна протягом десяти днів повідомити іншу сторону про виникнення таких обставин телефаксом чи телеграмою. Якщо Сторона не повідомила про форс-мажорні обставини, пізніше вона не може на них посилатись.
Згідно з п. 9.3. Договору дії форс-мажорних обставин підтверджуються довідкою регіонального відділення ТТП України.
Відповідно до п. 10.8. Договору останній є в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2018. В разі, якщо за тридцять днів до закінчення строку дії Договору жодна Сторона не виявить бажання розірвати його, то дія Договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах. Закінчення строку дії даного Договору не звільняє Сторони від виконання своїх обов`язків.
На підтвердження виконання зобов`язань за Договором №18П.14 від 09.08.2018 Позивачем надано до суду: видаткові накладні №РН-0000167 від 30.10.2018 на суму 462204,06 грн; №РН-0000164 від 29.10.2018 на суму 479333,72 грн; №РН-0000163 від 26.10.2018 на суму 247131,61 грн; №РН-0000162 від 26.10.2018 на суму 224826,84 грн; №РН-0000148 від 20.09.2018 на суму 456791,04 грн; №РН-0000150 від 21.09.2018 на суму 456791,04 грн; №РН-0000149 від 20.09.2018 на суму 456791,04 грн на загальну суму 2783869,35 грн, підписані та скріплені печатками посадових осіб сторін.
В матеріалах справи також наявні платіжні інструкції №24 від 27.02.2020 на суму 60000,00 грн; №44 від 30.03.2020 на суму 40000,00 грн; №156 від 25.06.2020 на суму 50000,00 грн; №236 від 14.08.2020 на суму 20000,00 грн; №429 від 12.11.2020 на суму 20000,00 грн; №464 від 08.12.2020 на суму 20000,00 грн; №1047 від 11.06.2021 на суму 20000,00 грн; №2679 від 01.06.2023 на суму 10000,00 грн; №2910 від 04.08.2023 на суму 10000,00 грн на загальну суму 2576918,10 грн.
16.02.2023 Позивачем було направлено на адресу Відповідача претензію вих.№2 за Договором поставки №18П.14 від 09.08.2018 разом з Актом звірки, у якій Позивач просив погасити борг за Договором у розмірі 226951,25 грн та повернути підписаний примірник Акту звірки взаєморозрахунків протягом трьох днів з моменту його отримання. 
У відповідь на означену претензію Відповідач листом вих.№26 від 28.02.2023 підтвердив усвідомлення необхідності повного погашення заборгованості, однак, у зв`язку із введенням воєнного стану по всій території України, відзначив про відсутність змоги виконати грошові зобов`язання за Договором №18П.14 від 09.08.2018 та просило продовжити строк їх виконання до припинення дії воєнного стану, проте не більше ніж до 31.12.2023.
27.03.2023 за вих. №20 Позивач направив повторну претензію Відповідачу, у якій зазначив, що посилання на форс-мажорні обставини мають бути обґрунтовані відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати, який повинен містити індивідуальний характер для суб`єкта господарювання, який свідчить про справжню неможливість виконання зобов`язань фінансового характеру, що виникли на підставі укладеного Договору, та просив не пізніше ніж через 30 календарних днів, з моменту отримання даного листа, оплатити заборгованість за Договором поставки у розмірі 226951,25 грн.
На означений вище лист Відповідач надав відповідь від 13.04.2023 за вих.№41, у якому останній погодився із сумою боргу та просив продовжити строк виконання зобов`язання за Договором №18П.14 від 09.08.2018 до 31.12.2023.
26.04.2024 Позивач направив Відповідачу досудову претензію б\н про сплату заборгованості за Договором №18П.14 від 09.08.2018 на суму 206 951,25 грн, разом із копією Акту звірки взаємних розрахунків за Договором №18П.14 від 09.08.2018, у якій просив Відповідача негайно погасити борг за Договором та повернути підписаний примірник Акту змірки взаєморозрахунків протягом семи днів з моменту його отримання.
В матеріалах справи також наявна фінансова звітність Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" за 2022 – 2024 роки.
Враховуючи те, що Відповідачем означена заборгованість погашена не була, Позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом, у якому, окрім основної заборгованості у розмірі 206 951,25 грн, просив також стягнути з Відповідача 37 126, 49 грн пені, 42218,05 грн – три проценти річних, 195482,04 грн – інфляційних втрат.
Як зазначалось раніше, рішенням Господарського суду Одеської області від 29.10.2025 у даній справі позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП КРАФТ" 206951,25 грн основної заборгованості, 42 218,05 грн три проценти річних, 195 482,04 грн інфляційних втрат, 6 669,77 грн судового збору; в решті частини заявлених позовних вимог відмовлено.
Враховуючи те, що Апелянтом оскаржується рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Відповідача 195 482,04 грн інфляційних втрат, апеляційний перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2025 в іншій частині Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, оскільки за умовами ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Так, оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Положеннями ч.ч.1, 2 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 253, 256 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку; у разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.
Як зазначалось раніше, судом першої інстанції було зроблено висновок про наявність у Відповідача перед Позивачем заборгованості у розмірі 206 951,25 грн за неповне виконання грошових зобов`язань за Договором № 18П.14 від 09.08.2018 та правомірність нарахування 42 218,05 грн трьох процентів річних та 195 482,04 грн інфляційних втрат.
Із прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що Відповідач, не погоджуючись зі стягненням з нього інфляційного збільшення у розмірі 195482,04 грн, оскаржує рішення в цій частині.
При цьому за текстом апеляційної скарги Відповідач зазначає, що Позивачем не доведено отримання Відповідачем Товару згідно перелічених у позові та доданих до нього видаткових накладних, оскільки у видаткових накладних відсутні відомості про особу, яка зі сторони Відповідача підписала ці накладні, та відсутня довіреність на отримання Товару цією особою, а отже, оскільки Товар не вважається отриманим Відповідачем, то відсутні підстави для нарахування і стягнення інфляційного збільшення. 
Судова колегія не надає оцінку цим доводам, оскільки неоскарження рішення в частині заборгованості та трьох процентів річних, свідчить про те, що Відповідач погодився з висновками суду в цій частині.
Апелянт вважає, що Позивачем пропущено позовну давність щодо стягнення інфляційних, оскільки позовна давність щодо вимог, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, обмежується трьома роками, що передують поданню позову. Всупереч зазначеному, судом стягнуто інфляційні за період 30.10.2018 – 18.08.2025, що складає 6 років 10 місяців та є неспівмірним з сумою основного боргу, оскільки перевищує її майже в півтора рази, що є несправедливим для Відповідача та покладає на нього надмірні витрати.
Судова колегія відхиляє такі доводи Апелянта, з огляду на наступне.
Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зроблено висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право Позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас, під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Колегія суддів вважає за необхідне звернутись до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 відповідно до яких, під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Враховуючи відповідні законодавчі зміни, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 2 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Отже, оскільки в цій справі станом на 2 квітня 2020 року позовна давність за основним боргом не спливла, то звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, нарахованих за період із 2 квітня 2017 року по 1 квітня 2024 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Також Велика Палата Верховного Суду визначила, що з огляду на правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора їх розмір може бути зменшено. При цьому суд під час визначення розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми. 3 огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений і мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, який не підлягає зменшенню судом. Велика Палата Верховного Суду конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, три проценти річних не підлягали зменшенню судами, тому позовні вимоги про їх стягнення є обґрунтованими.
Судовою колегією встановлено, що початком виникнення заборгованості у Відповідача перед Позивачем є 30.10.2018 відповідно до видаткової накладної №РН-0000167 від 30.10.2018.
Так, з 02.04.2020 по 30.06.2023 перебіг строку позовної давності (загальний і спеціальний) був зупинений через дію карантинних обмежень (п. 12 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України). Зупинка строків стосувалася відносин, визначених у ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, з 17.03.2022 по 29.01.2024 - діяла «пауза» на підставі доданого п. 19 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України, яким на період дії воєнного стану було зупинено перебіг строків позовної давності за ст. 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України. 
Законом України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" № 4434-ІХ від 14.05.2025 виключено пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. 
Починаючи з 04.09.2025 поновлено перебіг строку позовної давності. 
З урахуванням вищенаведених обставин справи, судова колегія дійшла висновку, що Позивачем правомірно було вказано строк нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних з 30.10.2018 по 18.08.2025, оскільки загальний строк позовної давності у період з 02.04.2020 по 04.09.2025 був зупинений згідно чинного законодавства, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених статтею 267 Цивільного кодексу України.
Перевіривши здійснений Позивачем розрахунок інфляційних втрат, судовою колегією встановлено його вірність, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з вірними висновками, викладеними у рішенні суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 195482,04 грн.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що доводи Апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та спростовуються викладеними вище висновками суду, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи; обставини, які мають значення по справі, судом установлені правильно. Порушень норм матеріального та процесуального права апеляційним господарським судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2025 по справі №916/3454/25 за наведених Апелянтом доводів та мотивів апеляційної скарги.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2025 по справі №916/3454/25 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін. 
З огляду на те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" задоволенню не підлягає, судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на Апелянта. 
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙ БІ СІ КОНСТРАКШЕН" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2025 по справі №916/3454/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2025 по справі №916/3454/25 залишити без змін.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено на підписано 06.02.2026 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва 

А.І. Ярош