ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/2693/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.06.2025 ( суддя Прасов О.О.) в адміністративній справі №280/2693/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якій позивач просить суд: 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 13.0.2025 за №084150005385 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, починаючи з 14.03.2024 на підставі п.“б” ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 за №1-р/2020, та із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періодів роботи з 06.05.2004 по 12.07.2020 в подвійному розмірі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював на посадах, робота на яких дає право виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку, передбачених Списком № 2. Відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, Позивач має право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі скороченням пенсійного віку. 14.03.2024 року Позивач звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Однак, рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.04.2024 року № 084150005385 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 оскільки недостатньо стажу для призначення пенсії. На дату звернення до ПФУ за призначенням пенсії ОСОБА_1 було 55 років 0 міс. 1 день, страховий стаж особи становив 21 рік 6 місяців 7 днів, пільговий стаж за Списком № 2 становив 16 років 1 місяць 1 день. При цьому частина трудового стажу не була зарахована. Позивач не погодився з рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.04.2024 року № 084150005385 та оскаржив його до Запорізького окружного адміністративного суду. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2024 року у справі № 280/3666/24 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22.02.2024 року №084150005385 про відмову в призначенні пенсії, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.03.2024 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 12.02.1990 року по 20.11.1990 року, з 30.11.1990 року по 21.11.1992 року, та період навчання з 14.10.1998 року по 15.02.1999 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час роботи за фактичною тривалістю у період з 22.06.1985 року по 27.01.1990 року, з 21.10.1993 року по 17.04.1995 року, з 29.08.1997 року по 07.02.2000 року у колгоспі “Заповіт Леніна”, згідно відомостей про трудову участь ОСОБА_1 у громадському господарстві, які містяться в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 30.01.1990 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, подану ОСОБА_1 14.03.2024 року, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.01.2025 року у справі № 280/3666/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишено без задоволення, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2024 року у адміністративній справі №280/3666/24 залишено без змін. Таким чином, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2024 року у справі № 280/3666/24 набрало законної сили 09.01.2025 року. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2024 року у справі № 280/3666/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийняло нове рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.02.2025 року № 084150005385. Так, Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 13.02.2025 року № 084150005385 ГУ ПФУ в Чернігівській області на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2024 у справі № 280/3666/24 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з посиланням на те, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 призначається після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року не менше 29 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 2 місяці 25 днів. Позивач вважає рішення Відповідача 1 про відмову у призначенні пільгової пенсії від 13.02.2025 року № 084150005385 протиправним з наступних підстав. … Так, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, Відповідач 1 віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії, оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі Конституції та діючого законодавства України, а відтак є незаконним та протиправним. Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 13.02.2025 року № 084150005385 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , якому на час звернення із заявою про призначення пенсії виповнилося 55 років, страховий стаж роботи становив 29 років 07 місяців 05 днів, у тому числі на роботах за списком N 2 - 16 років 02 місяці 07 днів, є протиправним. У період з 06.05.2004 року по 12.07.2020 року Позивач працював в Комунальному некомерційному підприємстві “Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги”, тобто в психіатричних закладах охорони здоров`я на посаді молодшої медичної сестри. Тобто, періоди роботи Позивача з 06.05.2004 року по 12.07.2020 року є роботою у закладі надання психіатричної допомоги, тому зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Позивач в березні 2024 року звернувся до територіальних органів ПФУ із заявою встановленого зразка про призначення пенсії, після чого її заяву було передано за принципом екстериторіальності до органу, який призначає пенсію – ГУ ПФУ в Чернігівській області (по тексту позовної заяви – Відповідач 1). Оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії також прийнято ГУ ПФУ в Чернігівській області. Водночас, пенсію Позивачу згідно Постанови № 25-1 та Порядку № 22-1 повинен призначити та виплачувати орган, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) Позивача, а саме: ГУ ПФУ в Запорізькій області (по тексту позовної заяви – Відповідач 2), де знаходиться електронна пенсійна справа Позивача. Зважаючи на викладене, Позивач змушена просити суд залучити в якості Відповідачів у справі ГУ ПФУ в Чернігівській області та ГУ ПФУ в Запорізькій області. Стосовно строку, з якого має бути призначена пільгова пенсія, пояснюю, що вперше до Відповідача з питання призначення пенсії за віком Позивач звернулася 14.03.2024 року, тож призначення Позивачу пенсії за віком має бути проведено з 14.03.2024 року, відповідно до Постанови “Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Про порушення своїх прав Позивач дізнався в лютому 2025 року, після того як отримав рішення Відповідача 1 від 13.02.2025 року № 084150005385 про відмову у призначенні пенсії.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.06.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 13.0.2025 за №084150005385 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, починаючи з 14.03.2024 на підставі п.“б” ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 за №1-р/2020, та із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періодів роботи з 06.05.2004 по 12.07.2020 в подвійному розмірі.
В іншій частині позовної заяви відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. Пільговий стаж за списком №2 становить 16 років 1 місяць і 3 дні до пільгового стажу зараховано також всі періоди роботи позивача. Але, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” позивачу було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2024 року у справі № 280/3666/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийняло нове рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.02.2025 року № 084150005385. Так, Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 13.02.2025 року № 084150005385 ГУ ПФУ в Чернігівській області на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2024 у справі № 280/3666/24 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з посиланням на те, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 призначається після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року не менше 29 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 2 місяці25 днів.
Позивач вважає рішення Відповідача 1 про відмову у призначенні пільгової пенсії від 13.02.2025 року № 084150005385 протиправним з наступних підстав.
Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до набрання чинності Закону № 213-VІІІ, право на пенсію за віком пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до набрання чинності Закону № 213-VІІІ, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017, Закон №1058-IVдоповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №2148-VIII, у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
В силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.
З 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1, почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IVу редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Конституційним Судом України було прийнято рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».
Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття13, частина друга статті14, пункти «б»-«г» статті54 Закону №1788-ХІІзі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю13, частину другу статті14, пункти «б» - «г» статті54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІзі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІв редакції до внесення змін Законом № 213-VIIIдля осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №1 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIIIта пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.
У справі, що розглядається, відносно позивача правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 55 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІу редакції Закону №2148-VIII.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.
Колегія суддів зауважує, що у даному випадку за обставин, коли є діючими одночасно дві правових норми, які містять різні правила призначення пенсії за Списком №2 щодо параметру вікового цензу, найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 55 років, відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Щодо зарахування періодів роботи позивача до його страхового стажу в подвійному розмірі.
Згідно зі статтею 60 Закону України № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909), до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.
У примітці 2 Переліку № 909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Згідно з Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002 № 385, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за № 892/7180, до закладів охорони здоров`я відносяться: лікувально-профілактичні заклади (лікарняні заклади, багатопрофільні, однопрофільні, спеціалізовані, особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно-курортні заклади); санітарно-профілактичні заклади; фармацевтичні (аптечні) заклади; інші заклади; заклади медико-соціального захисту; установи/заклади системи соціального захисту населення.
Судом встановлено, що у період з 06.05.2004 року по 12.07.2020 року позивач працював в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги», тобто в психіатричних закладах охорони здоров`я на посаді молодшої медичної сестри.
За приписами статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 №1489-III (далі – Закон №1489-ІІІ):
психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин;
фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги;
заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №1489-ІІІ законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з 
Основ законодавства України про охорону здоров`я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.
На підставі частини 1 статті 10 Закону №1489-ІІІ психіатрична допомога надається закладами з надання психіатричної допомоги всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства. Психіатрична допомога особам віком до 18 років у закладах з надання психіатричної допомоги надається окремо від повнолітніх осіб. Медичні працівники, інші фахівці для допуску до роботи з особами, які страждають на психічні розлади, повинні пройти спеціальну підготовку та підтвердити свою кваліфікацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною 1 статті 27 Закону №1489-ІІІ професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці. 
Тобто, враховуючи найскладніші умови трудової діяльності, що провокують професійне «вигорання» в наведених вище закладах охорони здоров`я, законодавцем було передбачено спеціальну преференцію - подвійне зарахування стажу для призначення пенсії під час перебування на посадах медичного працівника в таких закладах.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин стаття 60 Закону №1788-XII була чинною, а стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статті 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 року у справі №462/1713/17, від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 у справі №689/872/17.
У свою чергу, стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону № 1788-XII та не зупиняє її дію.
Крім того, порівняльний аналіз норм дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку про те, що Закон № 1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону № 1788-XII при обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону № 1788-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2205-VIII від 14.11.2017) є чинною на теперішній час і, до того ж, спеціальною у питаннях про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах та за вислугу років.
Таким чином, зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України № 1788-XII, не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. 24 Закону України № 1058-IV та ст. 60 Закону України № 1788-ХІІ викладена у постановах Верхового Суду від 04.12.2019 у справі № 689/872/17 та від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 27.04.2023 у справі № 160/14078/22, від 11.02.2025 у справі № 420/8637/24 які, в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування.
Колегія суддів враховує положення статті 22 Конституції України, згідно з якими, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Наведене узгоджується також із практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.12.2021 у справі № 688/2916/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 у справі № 485/103/17 та від 04.12.2019 у справі № 689/872/17.
У постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України № 1058-IV та Законом України № 1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон України №1058-IV.
Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України № 1788-ХІІ, то він мав би виключити з останнього усі інші положення, чого, в свою чергу, зроблено не було.
Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що Закон України №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України №1788-XII при обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 Закону №1788-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2205-VIII від 14.11.2017) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.
Отже, із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду з 06.05.2004 по 12.07.2020 у подвійному розмірі.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.06.2025 в адміністративній справі №280/2693/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 16 грудня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 22 грудня 2025року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко