ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 м. Дніпро Справа № 904/2228/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегія суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б.,
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., 
секретар судового засідання Жолудєв А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної організації житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 у справі (суддя Васильєв О.Ю.), повний текст рішення складено 21.08.2025
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», м. Київ
до Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, м. Дніпро
про стягнення 156 800,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

05.05.2025 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» (далі - ПрАТ «СК «Перша») подало позов до Господарського суду Дніпропетровської області до Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення (далі - Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників ЖКГ МП ПОН) про стягнення 156 800,00 грн у порядку регресу за виплачене страхове відшкодування третій особі у зв`язку з ДТП, скоєним працівником відповідача у стані алкогольного сп`яніння.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з відповідача - Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників ЖКГ МП ПОН на користь позивача – ПрАТ «СК «Перша» 156 800,00 грн – страхового відшкодування та 2 422,40 грн - витрат по сплаті судового збору. 

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Дніпропетровська обласна організація профспілки працівників ЖКГ МП ПОН оскаржує її в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду (далі – ЦАГС) і просить: скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПрАТ «СК «Перша» стягнувши з останнього 3 633,60 грн судового збору.
Апеляційна скарга зводиться до того, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 у справі № 904/2228/25 є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та істотними порушеннями норм процесуального права. 
Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно поклав на Дніпропетровську обласну організацію профспілки працівників ЖКГ МП ПОН відповідальність у порядку регресу за шкоду, заподіяну ДТП, не встановивши ключової умови, передбаченої ч. 1 ст. 1172 ЦК України, а саме виконання працівником трудових (службових) обов`язків на момент ДТП. 
Натомість надані відповідачем належні та допустимі докази (заява про відпустку, наказ про відпустку, табель обліку робочого часу) підтверджують, що ОСОБА_1 03.01.2025 перебував у відпустці, самовільно та без дозволу використав службовий автомобіль у власних цілях, а отже не виконував службових обов`язків, що виключає відповідальність роботодавця за завдану шкоду. 
Суд першої інстанції, на думку апелянта, неправильно оцінив докази, фактично проігнорував позицію та аргументи відповідача, обмежившись відтворенням доводів позивача, чим порушив принципи змагальності, рівності сторін та вимоги щодо мотивованості судового рішення. 
Крім того, суд не врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.07.2018 по справі № 914/820/17, відповідно до якого відповідальність роботодавця за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, можлива виключно за умови виконання працівником трудових обов`язків, і не відступив від цих висновків у встановленому законом порядку. 

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Перша» зазначає, що апеляційна скарга Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників ЖКГ МП ПОН є необґрунтованою та не спростовує правильних висновків суду першої інстанції, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 у справі № 904/2228/25 ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та підлягає залишенню без змін. 
Позивач наголошує, що для покладення відповідальності на роботодавця відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України необхідною є наявність трудових відносин та заподіяння шкоди працівником під час виконання трудових (службових) обов`язків, при цьому виконання таких обов`язків не зводиться виключно до формального перебування в робочий час, а охоплює керування транспортним засобом, наданим роботодавцем, за відсутності доказів його неправомірного заволодіння. 
На момент ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Дніпропетровською обласною організацією профспілки працівників ЖКГ МП ПОН, що підтверджується кадровими документами, а сам факт перебування працівника у відпустці не свідчить ані про припинення трудових відносин, ані про самовільне чи неправомірне використання автомобіля, що узгоджується з судовою практикою Верховного Суду (постанова від 21.04.2025 у справі № 127/2551/23). 
Позивач підкреслює, що відповідач тривалий час після ДТП не вбачав у діях свого працівника ознак правопорушення, не звертався до правоохоронних органів та лише після отримання претензії та усвідомлення можливих негативних фінансових наслідків намагався штучно сформувати позицію про самовільне заволодіння транспортним засобом з метою уникнення відповідальності. При цьому твердження відповідача про неправомірне використання автомобіля його працівником не підтверджені належними та допустимими доказами і не відповідають стандарту переваги більш вагомих доказів, тоді як відповідно до ст. 1187 ЦК України саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, якщо не доведе наявність підстав для звільнення від неї. 
Позивач також посилається на практику Верховного Суду (постанова від 06.03.2023 у справі № 559/961/17), відповідно до якої доводи про настання ДТП у позаробочий час або під час відпустки не звільняють роботодавця від відповідальності за відсутності доведеного факту неправомірного заволодіння транспортним засобом. 
Таким чином, на думку ПрАТ «СК «Перша», суд першої інстанції правильно оцінив докази у їх сукупності, дотримався принципів змагальності та розподілу тягаря доказування, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, а тому апеляційна скарга відповідача має бути залишена без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

03.01.2025 о 19 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Skoda Octavia Classic, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, у місті Дніпро по вул. Данила Галицького, поблизу ЕО498, здійснив дорожньо-транспортну пригоду (далі – ДТП), а саме – зіткнення з автомобілем Ford Fusion, державний номер НОМЕР_2 , унаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Згідно з матеріалами справи, а саме посадовою інструкцією, заявою та розпорядженням про надання відпустки, особовою карткою, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем – Дніпропетровською обласною організацією профспілки працівників ЖКГ МП ПОН, а транспортний засіб, яким він керував, належить на праві власності зазначеній організації, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 29.09.2004.
Постановою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.02.2025 у справі № 205/1151/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначеною постановою суду також встановлено, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Skoda Octavia Classic, державний номер НОМЕР_1 , а саме Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників ЖКГ МП ПОН, станом на дату настання ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на підставі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 221898426 від 03.07.2024 (а. с. 44).
Згідно з розрахунком страхового відшкодування, здійсненим у межах страхового акту № 10.001-25-00056, розмір матеріальної шкоди, завданої автомобілю Ford Fusion, державний номер НОМЕР_2 , унаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_1 , становить 317 614,81 грн, тоді як розмір страхового відшкодування в межах лімітів відповідальності страховика визначено у сумі 156 800,00 грн (а. с. 51).
На підставі заяви потерпілої особи про виплату страхового відшкодування та інших матеріалів страхової справи ПрАТ «СК «Перша» здійснило виплату страхового відшкодування на користь власниці пошкодженого транспортного засобу – ОСОБА_2 у розмірі 156 800,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 12673 від 25.02.2025 (а. с. 56).
Позивач зазначає, що з огляду на встановлену винуватість ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, перебування його під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, порушення ним вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, а також з урахуванням факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем та завдання шкоди під час виконання ним трудових (службових) обов`язків, ПрАТ «СК «Перша» набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в розмірі виплаченого страхового відшкодування – 156 800,00 грн.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

У силу вимог ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до ст. 993 ЦК України, статей 1166 та 1191 ЦК України, до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у межах фактично понесених витрат (у розмірі виплаченого страхового відшкодування).
За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Тобто, страхова компанія має право на подання регресного позову до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. 
Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Як зазначалося вище, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладено між Дніпропетровською обласною організацією профспілки працівників ЖКГ МП ПОН як власником транспортного засобу та ПрАТ «Страхова компанія «Перша» як страховиком, із лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, у межах 160 000 грн (156 800,00 грн заявленої до стягнення заборгованості з виплати страхового відшкодування).
У зв`язку з настанням страхового випадку страховик – ПрАТ «СК «Перша» відшкодував шкоду потерпілій особі, власниці автомобіля Ford Fusion, а після здійснення страхової виплати набув право регресної вимоги та має право на відшкодування виплаченої суми з відповідача – власника транспортного засобу (страхувальника), як особи, відповідальної за шкоду, заподіяну її працівником.
Місцевий господарський суд критично оцінив доводи відповідача щодо самовільного та неправомірного використання ОСОБА_1 автомобіля Skoda Octavia Classic, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема обвинувальним вироком суду у кримінальному провадженні. Вказані заперечення є лише правовою позицією відповідача та не звільняють його від відповідальності. При цьому відповідач не позбавлений права у разі набрання законної сили відповідним вироком звернутися до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів ЦАГС, перевіривши доводи апеляційної скарги у межах вимог статей 269, 270 ГПК України та дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про їх безпідставність, з огляду на таке.
Доводи апелянта про те, що суд безпідставно поклав на нього відповідальність у порядку регресу без встановлення факту виконання ОСОБА_1 трудових (службових) обов`язків на момент ДТП, колегія суддів відхиляє, адже суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що для застосування відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідно встановити не лише формальний режим робочого часу, а й наявність трудових відносин між працівником та роботодавцем, а також використання працівником транспортного засобу, що належить роботодавцю, за відсутності доведеного факту його неправомірного заволодіння. 
У даній справі факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем та належність транспортного засобу відповідачу підтверджені матеріалами справи і апелянтом не заперечуються.
Аргументи апелянта про те, що перебування ОСОБА_1 у відпустці автоматично виключає виконання ним трудових (службових) обов`язків і, відповідно, відповідальність роботодавця, є помилковими, адже сам по собі факт відпустки не свідчить про самовільне чи неправомірне використання транспортного засобу та не є достатнім для звільнення власника джерела підвищеної небезпеки від відповідальності. 
Відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що водій ОСОБА_1 неправомірно заволодів транспортним засобом, зокрема доказів притягнення його до кримінальної відповідальності за відповідні дії. Отже, підстави для застосування ч. 3 ст. 1187 ЦК України відсутні.
За таких обставин вимоги ПрАТ «СК «Перша» про стягнення з відповідача в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування є обґрунтованими, а підстав для звільнення відповідача від відповідальності або покладення її безпосередньо на водія колегією суддів не встановлено.
Колегія суддів також відхиляє твердження апелянта про неналежну оцінку доказів та порушення судом першої інстанції принципів змагальності й рівності сторін, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд надав оцінку всім поданим доказам, і дійшов мотивованого висновку про їх недостатність для спростування відповідальності відповідача. 
У цій справі відсутні докази того, що ОСОБА_1 діяв самостійно або незаконно заволодів автомобілем, навпаки, встановлено, що ДТП сталося під час виконання ним трудових функцій або у зв`язку з ними, що свідчить про те, що автомобіль перебував у сфері фактичного господарського контролю його власника (відповідача, роботодавця), а не ОСОБА_1 (водія).
Посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.07.2018 у справі № 914/820/17, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки справи не є тотожними. 
Так, у справі № 914/820/17 не встановлено, що відповідач був володільцем джерела підвищеної небезпеки, не досліджено виконання водієм трудових обов`язків під час ДТП, допущено істотні процесуальні порушення та не визначено всі фактичні обставини, через що справа була повернута на новий розгляд. Натомість у даній справі судом правильно встановлено, що автомобіль належить відповідачу на праві власності, а водій ОСОБА_1 є пов`язаним трудовими відносинами з Дніпропетровською обласною організацією профспілки працівників ЖКГ МП ПОН.
Колегія суддів ЦАГС погоджується з доводами позивача, що відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки та роботодавця не виключається за відсутності доведеного факту неправомірного заволодіння транспортним засобом працівником, навіть якщо ДТП сталася поза межами звичайного робочого часу або під час відпустки працівника, що відповідає частинам 1-2 ст. 1187 та ст. 1172 ЦК України і підтверджується практикою Верховного Суду (постанова від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц; постанова від 25.07.2018 у справі № 914/820/17), де встановлено, що володілець транспортного засобу не звільняється від відповідальності за шкоду, навіть якщо водій діяв поза межами трудових обов`язків, за відсутності доказів неправомірного заволодіння.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 у справі № 904/2228/25 ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування або зміни відсутні.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

За результатами апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає вимогам законності та обґрунтованості, ухвалене на підставі всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи та правильного застосування норм матеріального й процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростували висновків суду першої інстанції, а твердження про самовільне використання автомобіля не підтверджені доказами, тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.
Відповідно до статей 236, 275, 276 ГПК України підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

7. Розподіл судових витрат.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника по даній справі.

Керуючись ст. ст. 129, 275– 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної організації житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2025 у справі № 904/2228/25 – залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Дніпропетровську обласну організацію житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.01.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов