1	Справа № 335/7088/25  2/335/61/2026 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Черкашина І.І. до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

21.07.2025 року позивач ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Черкашина І.І. до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого вказує наступне.
01.06.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №132. Під час перебування у шлюбі у сторін по справі народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя не склалося і 26.06.2025 року шлюб було розірвано на підставі рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя у справі №335/4579/25.
За період перебування у шлюбі у липні 2013 року сторонами за спільні кошти була придбана квартира за адресою АДРЕСА_1 . Правовстановлюючі документи на спільне нерухоме майно, придбане під час перебування у шлюбі, оформлені на ім`я відповідача. 
Таким чином, вищевказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Проте, на даний час, відповідач зайняв у відношенні спільного майна подружжя деструктивну позицію, а саме чинить перешкоди у вільному користування спільним майном, при цьому позивач зареєстрована у спірній квартирі разом з спільною дитиною сторін.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. 
На підставі вищевикладеного позивач просить:
1. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 .
2. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 
Ухвалою судді від 25.07.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Черкашина І.І. до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. 
Ухвалою суду від 10.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Мерена В.С. позов підтримала та наполягала на його задоволенні з підстав викладених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причину не явки суду не повідомив. Правом на подання відзиву не скористався. 
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 01.06.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №132. Під час перебування у шлюбі у сторін по справі народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 напрдження. Спільне життя не склалося і 26.06.2025 року шлюб було розірвано на підставі рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя у справі №335/4579/25.
За період перебування у шлюбі у 31.07.2013 року відповідачем за згодою позивача була придбана квартира за адресою АДРЕСА_1 . Правовстановлюючі документи на спільне нерухоме майно, придбане під час перебування у шлюбі, оформлені на відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Цекеєвої І.І., зареєстрований в реєстрі за №1779 31.07.2013 р. 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна» від 21.12.2007р. №11).
За ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать, що квартира за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2610,00 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, згідно ст. ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України ст. 368, 369 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 88, 154, 209, 212 -215,280-284, 370 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Черкашина І.І. до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити повністю.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 610 гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оск аржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 06.02.2026 року.

Суддя А.В. Воробйов