номер провадження справи 3/210/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 Справа №908/3652/25
м.Запоріжжя Запорізької області
Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу:
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69063; ідентифікаційний код юридичної особи 42093239)
до відповідача: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УК ВІРА» ДІЛЬНИЦЯ №1» (вул. Полякова, будинок 13В, місто Запоріжжя, Запорізька область, 69098, ідентифікаційний код юридичної особи 45047143)
про стягнення коштів у розмірі 355 522,84 грн

без повідомлення (виклику) представників сторін

РУХ СПРАВИ.
04.12.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (скорочене найменування – ТОВ «Запоріжжяелектропостачання») до відповідача – ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УК ВІРА» ДІЛЬНИЦЯ №1» (скорочене найменування – ТОВ «УК ВІРА» ДІЛЬНИЦЯ №1») про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №17300 від 01.01.2025 у розмірі 347 000,00 грн за період з 01.04.2025 до 31.08.2025, трьох процентів річних в розмірі 3600,03 грн за період з 19.05.2025 до 18.11.2025 та інфляційних втрат в розмірі 4628,81 грн за період з 01.06.2025 до 31.10.2025.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2025 справу №908/3652/25 передано на розгляд судді Педоричу С.І.
Ухвалою суду від 09.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/3652/25 та присвоєний справі номер провадження 3/210/25. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.
Копію ухвали суду від 09.12.2025 про відкриття провадження у справі №908/3652/25 направлено до електронного кабінету відповідача – ТОВ «УК ВІРА» ДІЛЬНИЦЯ №1».
Згідно із наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа (ухвали суду від 09.12.2025 про відкриття провадження у справі №908/3652/25, а.с.48) в електронному вигляді до електронного кабінету відповідача – ТОВ «УК ВІРА» ДІЛЬНИЦЯ №1»)», доставлено 09.12.2025.
Також про хід розгляду справи відповідач міг дізнатись з офіційного вебпорталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень»: //reyestr.court.gov.ua/. Названий вебпортал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Запорізької області у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Також судом враховано, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України», від 02.12.2010 «Шульга проти України», від 21.10.2010 «Білий проти України»).
Отже, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву, так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.
Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ» (позивач у справі) звернулося з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором №17300 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2025 у розмірі 347 000,00 грн за період з 01.04.2025 до 31.08.2025, трьох процентів річних в розмірі 3600,03 грн за період з 19.05.2025 до 18.11.2025 та інфляційних втрат в розмірі 4628,81 грн за період з 01.06.2025 до 31.10.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 17300 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2025,в частині повної та своєчасної оплати вартості електричної енергії.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач відзив на позов не надав.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості за договором №17300 від 01.01.2025 у розмірі 347 000,00 грн за період з 01.04.2025 до 31.08.2025, трьох процентів річних в розмірі 3600,03 грн за період з 19.05.2025 до 18.11.2025 та інфляційних втрат в розмірі 4628,81 грн за період з 01.06.2025 до 31.10.2025.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був укладений договір, чи була поставлена електрична енергія, на яку суму; в які строки і якому розмірі поставлена електрична енергія мала бути оплачена), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи була оплачена поставлена електрична енергія), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником (чи є підстави для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Між ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ» (далі - Позивач, Постачальник) та ТОВ «УК ВІРА» ДІЛЬНИЦЯ №1» (далі – Відповідач, Споживач) укладено Договір №17300 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2025 (далі - Договір) шляхом підписання Заяви приєднання - Додаток 1 (до позову додається) до Договору на умовах комерційної пропозиції «Універсальна» - Додаток 3 до Договору.
Згідно з Розділом 2 Договору «Предмет Договору» Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
У відповідності з Розділом 3 Договору умови надання універсальних послуг Відповідачу визначаються комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до Договору. Згідно з розділом 5 Договору «Ціна, порядок обліку і оплата електричної енергії», Відповідач розраховується з Позивачем за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною Відповідачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до Договору. Спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції Позивача.
Згідно з п. 4 Додатку 3 до Договору «Спосіб та термін оплати» розрахунковий період для обсягу спожитої електричної енергії становить один місяць, а саме: з 01 числа розрахункового місяця по останній день розрахункового місяця. 100% попередня оплата здійснюється не пізніше ніж за 5 календарних днів до дати початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію. Остаточний розрахунок має здійснюватися не пізніше 5 (п`яти) робочих днів після закінчення розрахункового періоду на підставі самостійно отриманого Споживачем у Постачальника рахунка або самостійно сформованого рахунку в «особистому кабінеті споживача» на офіційному сайті Постачальника. Обсяги попередньої оплати визначаються шляхом множення замовленого обсягу постачання електричної енергії на ціну універсальної послуги у відповідному розрахунковому періоді та підлягають оплаті незалежно від отримання рахунку Постачальника
Пунктом 5.10 Договору передбачено, що Споживач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії або через Постачальника, або безпосередньо оператору системи. Спосіб оплати за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком до цього Договору. Споживач може змінити спосіб оплати через діючого Постачальника на оплату напряму оператору системи за послугу з розподілу електричної енергії шляхом вибору відповідної комерційної пропозиції Постачальника
За період з 01.04.2025 по 31.08.2025 відповідачем спожито 122 375 кВт*год електричної енергії на загальну суму 528 660,00 грн.
Спожитий/використаний обсяг електричної енергії відповідачем за період з 01.04.2025 по 31.08.2025 підтверджується повідомленням/листом АТ «Запоріжжяобленерго» від 13.10.2025 № 007.2-66/5924, додатком №1 до якого є «Інформація щодо споживання електричної енергії ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УК ВІРА» ДІЛЬНИЦЯ №1» (код ЄДРПОУ 45047143) (а.с. 8-9).
На підтвердження обсягів споживання та вартості електричної енергії позивачем надані до матеріалів справи підписані сторонами акти приймання-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу №17300 від 01.01.2025, відповідно до яких:
у квітні 2025 відповідачем спожито 25894 кВт*год на суму 111 862,08 грн;
у травні 2025 відповідачем спожито 26873 кВт*год на суму 116 091,36 грн;
у червні 2025 відповідачем спожито 12233 кВт*год на суму 52 846,56 грн;
у липні 2025 відповідачем спожито 35556 кВт*год на суму 153 601,92 грн;
у серпні 2025 відповідачем спожито 21 819 кВт*год на суму 94 258,08 грн.
Загальна суму спожитої згідно актів електричної енергії – 122 375 кВт*год.
Загальна вартість спожитої згідно актів електричної енергії – 528 660,00 грн.
Відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за спожиту електричну енергію, а саме:
- у травні 2025 за ПЛАТІЖНОЮ ІНСТРУКЦІЄЮ №145 від 28 травня 2025 у розмірі 40 862,08 грн. Відповідачем було частково погашено заборгованість за спожиту електричну енергію в квітні 2025;
- у червні 2025 за ПЛАТІЖНОЮ ІНСТРУКЦІЄЮ №177 від 26 червня 2025 у розмірі 40 091,36 грн. Відповідачем було частково погашено заборгованість за спожиту електричну енергію в травні 2025;
- у липні 2025 за ПЛАТІЖНОЮ ІНСТРУКЦІЄЮ №210 від 18 липня 2025 у розмірі 40 846,56 грн. Відповідачем було частково погашено заборгованість за спожиту електричну енергію в червні 2025;
- у вересні 2025 за ПЛАТІЖНА ІНСТРУКЦІЯ №313 від 24 вересня у розмірі 54 258,08 грн. Відповідачем було частково погашено заборгованість за спожиту електричну енергію в серпні 2025;
- у жовтні 2025 за ПЛАТІЖНОЮ ІНСТРУКЦІЄЮ №366 від 27 жовтня 2025 у розмірі 5601,92 грн. Відповідачем було частково погашено заборгованість за спожиту електричну енергію в липні 2025, що також підтверджує укладення Договору шляхом оплати рахунків на оплату.
Загальна сума здійснених оплат складає 181 660,00 грн.
Різниця між вартістю спожитої електричної енергії та сплаченою електричною енергією складає 347 000,00 грн.
Позивачем адресу Відповідача направлено вимогу №6120 від 16.10.2025 з додатком: акт прийняття передавання товарної продукції за період з 01.04.2025 по 31.08.2025, рахунки на оплату за спожиту електричної енергії за період з 01.04.2025 по 31.08.2025, акт звірки взаємних розрахунків за договором постачання електричної енергії станом на 14.10.2025 (а.с. 7, 13).
Вимога залишилася без відповіді.
Доказів погашення суми позову Відповідач на час розгляду справи суду не надав.
Відсутність повної та своєчасної оплати спожитої електричної енергії за договором про постачання електричної енергії стала підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ.
Щодо основної суми боргу.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України). За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».
За змістом ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Споживачі електричної енергії зобов`язані користуватися електричною енергією виключно на підставі договору та сплачувати обсяги електроенергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.3.1.1 р. III ПРРЕЕ постачання електричної енергії споживачам здійснюється обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
Частиною 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Відповідно до п. 4.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою від 14.03.2018 № 312 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, із змінами та доповненнями (далі — ПРРЕЕ), дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. 
Згідно з п. 4.12. ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. 
Відповідно до п. 4.13 ПРРЕЕ, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.
Як встановлено судом, відповідач – ТОВ «УК ВІРА» ДІЛЬНИЦЯ №1» за період з 01.04.2025 по 31.08.2025 спожив 122 375 кВт*год електричної енергії на загальну суму 528 660,00 грн, що підтверджується повідомленням/листом адміністратора комерційного обліку – АТ «Запоріжжяобленерго» від 13.10.2025 №007.2-66/5924 та підписаними сторонами актами приймання-передавання товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу.
За наявним в матеріалах справи доказами, за спірний період з 01.04.2025 по 31.08.2025 Відповідач сплатив за спожиту електричну енергію 181 660,00 грн.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов`язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Матеріалами справи підтверджена заборгованість відповідача за спожиту енергію у розмірі 347 000,00 грн.
Відповідач доказів на спростування суми заборгованості, як і доказів погашення боргу не надав.
З огляду на викладене, враховуючи той факт, що відповідач за отриману ним електричну енергію не розрахувався у встановлений договором строк, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту/використану електричну енергію у розмірі 347 000,00 грн є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню судом.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
Пунктом 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором про постачання електричної енергії споживачу №17300 від 01.01.2025 підтверджено матеріалами справи.
Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
Виходячи із положень статті 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у такого боржника в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму «інфляційних втрат» як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
З огляду на наведене, оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач правомірно нараховує 3 % річних та інфляційні втрати.
Позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних у сумі 3 600,03 грн за загальний період 19.05.2025-18.11.2025 та інфляційних витрат у сумі 4 628,81 грн за період 01.06.2025-31.10.2025.
Нарахування 3% річних здійснено позивачем окремо на відповідні суми боргу по кожному місяцю спірного періоду (квітень-серпень 2025), та з урахуванням проведеної відповідачем часткової оплати.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що він здійснений арифметично правильно, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.
Нарахування інфляційних втрат на суми заборгованості здійснені позивачем з червня по жовтень 2025 року.
Перевіривши наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що позивачем у розрахунку не враховані місяці, в яких мала місце дефляція – липень та серпень 2025 року.
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат у інформаційно-пошуковій системі «Ліга:Закон», зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 4 018,87 грн, нарахованих на суму за період з 01.06.2025 по 31.10.2025.
Оскільки мало місце неналежне виконання зобов`язань відповідачем щодо оплати спожитих послуг, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення 3% в річних в розмірі 3 600,03грн та інфляційних втрат у розмірі 4018,87 грн.
У стягненні інфляційних втрат у розмірі 609,94 грн необхідно відмовити, як заявлених необґрунтовано.
У позовній заяві позивачем викладено клопотання про зобов`язання органу, що буде виконувати рішення, здійснювати нарахування 3% річних на суму 347 000,00 грн основного боргу, починаючи з 19.11.2025 і до моменту остаточного виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
На підставі вказаної норми Господарського процесуального кодексу України, суд задовольняє клопотання позивача та зазначає про нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання відповідачем рішення в цій частині з урахуванням приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, за наступною формулою: С х 3 х Д: 365 (або 366 днів, виходячи з фактичної кількості днів у році, за який здійснюється розрахунок): 100, де: С - сума основного боргу; 3 - розмір процентів; Д - кількість днів прострочення.
При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу за спожиту електричну енергію, 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, за визначеною вище формулою.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором про постачання електричної енергії (а.с.29-36), листом адміністратора комерційного обліку АТ «Запоріжжяобленерго» (а.с.8-9), платіжними інструкціями (а.с.10-12), вимогою (а.с. 13), рахунками на оплату (а.с. 15-17), актами приймання-передавання (а.с. 18-20), розрахунком суми боргу (а.с. 26-28).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач не спростував доводи позивача, доводи позивача підтверджуються матеріалами справи.
Враховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 347 000,00 грн, стягнення 3% річних у розмірі 3 600,03 грн та інфляційних втрат у розмірі 4018,87 грн.
У стягненні інфляційних втрат у розмірі 609,94 грн відмовити, як заявлених необґрунтовано.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на сплату судового збору, суд враховує наступне.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України).
З положень ч. 1, п.п.1, п.п.2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слідує, що судовий збір за розгляд немайнових вимог складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за розгляд майнових вимог - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.
У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2025 року у розмірі 3028,00 грн.
За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Приймаючи до уваги, що ціна позову становить 355 228,84 грн та позовна заява подана в електронній формі, до сплати за подання цієї позовної належить судовий збір у розмірі 4 266,27 грн.
Позивачем до позовної заяви додано платіжну інструкцію про сплату суми 5 328,43 грн судового збору, тобто в розмірі більшому, ніж визначено законом.
Зайво сплачений судовий збір повертається виключно за клопотанням особи, яка його платили. Станом на дату ухвалення рішення відповідне клопотання від позивача не надходило.
Оскільки позов задоволено частково, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у розмірі 99,83% від заявлених сум, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4 259,02 грн витрат зі сплати судового збору (4 266,27грн х 99,83% = 4 259,02 грн).

Керуючись положеннями, Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УК ВІРА» ДІЛЬНИЦЯ №1» (вул. Полякова, будинок 13В, місто Запоріжжя, Запорізька область, 69098, ідентифікаційний код юридичної особи 45047143) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69063; ідентифікаційний код юридичної особи 42093239) суму 347 000,00 грн (триста сорок сім тисяч гривень00 коп.) заборгованості за спожиту електроенергію, 3 600,03 грн (три тисячі шістсот гривень 03 коп.) – 3% річних, 4018,87 грн (чотири тисячі вісімнадцять гривень 87 коп.) інфляційних втрат.
Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснити нарахування 3% річних на суму основного боргу в розмірі 347 000,00 грн (триста сорок сім тисяч гривень 00 коп.) починаючи з 19.11.2025 до моменту остаточного виконання рішення суду (до моменту повної оплати основного боргу), з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою: С х 3 х Д: 365 (або 366 днів, виходячи з фактичної кількості днів у році, за який здійснюється розрахунок): 100, де: С - сума основного боргу; 3 - розмір процентів; Д - кількість днів прострочення. Видати наказ.
Відмовити у стягненні інфляційних втрат у розмірі 609,94 грн.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УК ВІРА» ДІЛЬНИЦЯ №1» (вул. Полякова, будинок 13В, місто Запоріжжя, Запорізька область, 69098, ідентифікаційний код юридичної особи 45047143) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69063; ідентифікаційний код юридичної особи 42093239) суму 4 259,02 грн (чотири тисячі двісті п`ятдесят дев`ять гривень 02 коп) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленомуст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складений та підписаний 04.02.2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич