ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4703/25 Справа № 211/1846/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг
справа № 211/1846/23 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Юзефовичем І. О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, 

УСТАНОВИВ:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії. 
В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
У домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 наявна вигрібна яма, яка знаходиться на відстані всього 3,5 м від стіни належного позивачу житлового будинку, прямо на межі земельних ділянок. Вказана дворова вбиральня та вигрібна яма не є водонепроникною і має відкрите дно. Вона ніколи своєчасно не очищається, через що на подвір`ї будинку ОСОБА_2 постійно стоїть нестерпний сморід, особливо влітку, та вказана вигрібна яма забруднює ґрунтові води і становить реальну небезпеку не лише для членів сім`ї ОСОБА_1 , а і для інших мешканців. Конфлікт з ОСОБА_2 виник ще 2 роки тому через розміщення зливної ями у не відведеному місці з порушенням санітарних норм.
На численні зауваження та прохання ліквідувати вищевказану вигрібну яму ОСОБА_2 не реагує. 
31 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до будівельного експерта, який виявив порушення будівельних норм та інше, а саме: 1) стіни будівлі літньої кухні по АДРЕСА_1 розташовані на відстані 0,7 м від межі сусідньої ділянки та на відстані 3,2 м від житлового будинку по АДРЕСА_1 , при цьому покрівля даної будівлі двоскатна, виконана без організованого водостоку, стікання атмосферних опадів з покрівлі здійснюється у бік території суміжної ділянки. Протипожежну відстань між житловим будинком по АДРЕСА_1 та літньою кухнею по АДРЕСА_1 слід приймати 8 м (фактично складає 3,2 м). За п.3,25* - для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м (фактично складає 0,7 м). При цьому повинно буде забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок (фактично небезпечне); 2) фактичною межею, яка відповідає правовстановлюючим документам, між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , слугує огорожа, що виконана з секцій з металевої зварної сітки по металевий стійках квадратного перерізу зеленого кольору. На суміжній земельній ділянці АДРЕСА_1 на відстані 0,2 м. від огорожі (між ділянок) побудований глухий паркан з металевих профільованих листів висотою 2,35 м. від поверхні землі з просвітом знизу на металевих стійках круглого перерізу, які забетоновано в ґрунті; 3) дворова вбиральня по АДРЕСА_1 , розташована на відстані 0,7 м. до межі суміжної земельної ділянки, а також на відстані 3,5 м. від житлового будинку по АДРЕСА_1 ; 5) вигрібна яма по АДРЕСА_1 , розташована біля межі суміжної земельної ділянки, а також на відстані 3,5 м. від житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
Отже, розташована на території домоволодіння ОСОБА_2 , дворова вбиральня, вигрібна яма та побудований глухий паркан з металевих профільованих листів споруджені з порушенням вимог пунктів 3.25*, 3.25а*, 3.256*, 3.26 ДБН 360-92**, пункту 10.8.4. ДБН В.2.5-75:2013, пункту 3.32. ДСанПіН 2.2.4-171-10, пунктів 2.21., 2.22., пунктів 6.7 ДБН Б 2.2-5:2011 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць.
На підставі наведеного вище позивач просила суд зобов`язати відповідача ліквідувати літню кухню шляхом перебудови до чинних норм закону та встановити інженерно-технічні засоби, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, ліквідувати вигрібну яму шляхом засипання, ліквідувати дворову вбиральню шляхом демонтажу та ліквідувати глухий паркан з металевих профільних листів висотою 2,35 м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на межі з домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , та привести його у відповідність до норм, які встановлені законом; стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування у Комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради копій технічних документів стосовно власника домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та копій документів, що містять інформацію про зареєстровані права власності на об`єкти нерухомого майна.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями від 29 липня 2013 року, належить житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями за номером АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0641 га з кадастровим номером 1211000000:03:135:0037 (а.с. 79-82).
Відповідач ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_1 , межують одна з одною.
Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання вчинити певні дії, позивач посилалась на те, що у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 наявна вигрібна яма, яка знаходиться на відстані всього 3,5 м від стіни належного позивачу житлового будинку, прямо на межі земельних ділянок. Вказана дворова вбиральня та вигрібна яма не є водонепроникною і має відкрите дно. Вона ніколи своєчасно не очищається, через що на подвір`ї будинку ОСОБА_2 постійно стоїть нестерпний сморід, особливо влітку, та вказана вигрібна яма забруднює ґрунтові води і становить реальну небезпеку не лише для членів сім`ї ОСОБА_1 , а і для інших мешканців. Конфлікт з ОСОБА_2 виник ще 2 роки тому через розміщення зливної ями у не відведеному місці з порушенням санітарних норм.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимого позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду перщої інстанції, з огляду на наступне.
Позивач ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями від 29 липня 2013 року, належить житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями за номером АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0641 га з кадастровим номером 1211000000:03:135:0037 (а.с. 79-82).
Відповідач ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу з Державного реэстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який міститься в інвентаризаційній справі по домоволодінню, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , копія якої була надана суду апеляційної інстанції на виконання ухвали про витребування доказів у справі.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, є помилковим, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
У статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Згідно з частинами 1-3, 5 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
У частинах першій та другій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Відповідно до пунктів «г» та «е» частини 1 статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, за яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
За правилами статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.
Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини 2 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
У частинах 1, 4, 7 статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 10 грудня 2021 року в справі № 354/628/16-ц зроблено висновок, що «у зв`язку з істотним відхиленням від проекту або порушенням будівельних норм право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України. […] Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо. Таким чином, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою».
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до висновку судового експерта № 32/22, за результатами проведення будівельно-технічного дослідження було встановлено, що стіни будівлі літньої кухні по АДРЕСА_1 розташовані на відстані 0,7 м від межі сусідньої ділянки та на відстані 3,2 м від житлового будинку по АДРЕСА_1 , при цьому покрівля даної будівлі двоскатна, виконана без організованого водостоку, стікання атмосферних опадів з покрівлі здійснюється у бік території суміжної ділянки. Протипожежну відстань між житловим будинком по АДРЕСА_1 та літньою кухнею по АДРЕСА_1 слід приймати 8 м (фактично складає 3,2 м). За п.3,25* - для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м (фактично складає 0,7 м). При цьому повинно буде забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок (фактично небезпечне); 2) фактичною межею, яка відповідає правовстановлюючим документам, між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , слугує огорожа, що виконана з секцій з металевої зварної сітки по металевий стійках квадратного перерізу зеленого кольору. На суміжній земельній ділянці АДРЕСА_1 на відстані 0,2 м. від огорожі (між ділянок) побудований глухий паркан з металевих профільованих листів висотою 2,35 м. від поверхні землі з просвітом знизу на металевих стійках круглого перерізу, які забетоновано в ґрунті; 3) дворова вбиральня по АДРЕСА_1 , розташована на відстані 0,7 м. до межі суміжної земельної ділянки, а також на відстані 3,5 м. від житлового будинку по АДРЕСА_1 ; 5) вигрібна яма по АДРЕСА_1 , розташована біля межі суміжної земельної ділянки, а також на відстані 3,5 м. від житлового будинку по АДРЕСА_1 . Отже, як вбачається з вищевикладеного, розташована на території домоволодіння ОСОБА_2 , дворова вбиральня, вигрібна яма та побудований глухий паркан з металевих профільованих листів споруджені з порушенням вимог пунктів 3.25*, 3.25а*, 3.256*, 3.26 ДБН 360-92**, пункту 10.8.4. ДБН В.2.5-75:2013, пункту 3.32. ДСанПіН 2.2.4-171-10, пунктів 2.21., 2.22., пунктів 6.7 ДБН Б 2.2-5:2011 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що право на захист цивільних прав та інтересів кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Крім того необхідно зазначити, що за своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).
Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року справа № 925/642/19 провадження № 12-52гс20 висловлена наступна правова позиція. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовілносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.
Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання вчинити певні дії, позивач зазначала, що дворова вбиральня та вигрібна яма, що розташовані на подвір`ї будинку ОСОБА_2 , збудовані з порушенням норм Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць внаслідок чого постійно стоїть нестерпний сморід, особливо влітку, та вказана вигрібна яма забруднює ґрунтові води і становить реальну небезпеку не лише для членів сім`ї ОСОБА_1 .
Так, висновком судового експерта № 32/22, за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, було встановлено порушення відповідачем по справі вимог пунктів 3.25*, 3.25а*, 3.256*, 3.26 ДБН 360-92**, пункту 10.8.4. ДБН В.2.5-75:2013, пункту 3.32. ДСанПіН 2.2.4-171-10, пунктів 2.21., 2.22., пунктів 6.7 ДБН Б 2.2-5:2011 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць при спорудженні дворової вбиральні та вигрібної ями, тому позовні вимоги позивача в частині зобов`язання ОСОБА_2 ліквідувати вигрібну яму, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її засипання та зобов`язання ОСОБА_2 ліквідувати дворову вбиральню, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу.
Крім того, висновком судового експерта № 32/22, за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, було встановлено порушення відповідачем по справі вимог пунктів 3.25*, 3.25а*, 3.256*, 3.26 ДБН 360-92**, пункту 10.8.4. ДБН В.2.5-75:2013, пункту 3.32. ДСанПіН 2.2.4-171-10, пунктів 2.21., 2.22., пунктів 6.7 ДБН Б 2.2-5:2011 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць при спорудженні глухого паркану з металевих профільованих листів споруджені, тому позовні вимоги позивача в частині зобов`язання ОСОБА_2 ліквідувати глухий паркан з металевих профільних листів висотою 2,35 м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на межі з домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.
Також, висновком судового експерта № 32/22, за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, було встановлено порушення відповідачем по справі вимог щодо відставні забудови між житловим будинком по АДРЕСА_1 та літньою кухнею по АДРЕСА_1 , однак із вказаного висновку не вбачається необхідність знесення відповідачем літньої кухні по АДРЕСА_1 , крім того позивач по справі не обґрунтовувала свої позовні вимоги в частині ліквідування літньої кухні шляхом перебудови до чинних норм закону та не зазначила, яким саме чином вказана літня кухня порушує її права на користування належною позивачу земельною ділянкою.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки в частині зобов`язання ОСОБА_2 встановити інженерно-технічні засоби, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі та карнизів літньої кухні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на територію суміжної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки без організованого водостоку, стікання атмосферних опадів з покрівлі здійснюється у бік території суміжної ділянки. 
На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про часткове задоволення позову про зобов`язання ОСОБА_2 встановити інженерно-технічні засоби, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі та карнизів літньої кухні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на територію суміжної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язання ОСОБА_2 ліквідувати вигрібну яму, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її засипання, зобов`язання ОСОБА_2 ліквідувати дворову вбиральню, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу та зобов`язання ОСОБА_2 ліквідувати глухий паркан з металевих профільних листів висотою 2,35 м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на межі з домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 . В решті вимог позову слід відмовити.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги позивача, скасуванням рішення суду першої інстанції та частковим задоволенням позовних вимог позивача, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 073,60 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 1 610,40 грн, а разом до стягнення 2 684 грн, за експертизу 9 000 грн. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 встановити інженерно-технічні засоби, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі та карнизів літньої кухні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на територію суміжної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . 
Зобов`язати ОСОБА_2 ліквідувати вигрібну яму, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її засипання. 
Зобов`язати ОСОБА_2 ліквідувати дворову вбиральню, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу.
Зобов`язати ОСОБА_2 ліквідувати глухий паркан з металевих профільних листів висотою 2,35 м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на межі з домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті вимог позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 684 (дві тисячі шістьсот вісімдесят чотири) грн та витрати на проведення будівельно-технічного дослідження в сумі 9 000 (дев`ять тисяч) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 12 грудня 2025 року. 

Головуючий: 

Судді: