ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/203/25  Номер провадження 22-ц/814/4214/25	Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О.М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І.В. 
учасники справи: 
представник позивача – адвокат Ялова М. О.
відповідач ОСОБА_1 
представник відповідача – адвокат Пугач С. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Ялової Марини Олександрівни 

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2025 року, ухвалене суддею Вірченко О. М., повний текст рішення складений – 28 серпня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний виконавець Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міщанин Тетяна Миколаїна, про встановлення факту нецільового використання аліментів та зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

16.01.2025 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту нецільового використання аліментів та зменшення розміру аліментів, в якому просив суд: - встановити факт нецільового використання аліментів ОСОБА_1 ; - змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.10.2014 (справа №541/2392/14-ц) на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття; - стягувати аліменти шляхом внесення 30% аліментів на особовий рахунок ОСОБА_3 у відділенні Державного ощадного банкуУкраїни; стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.10.2013 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.10.2014 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.09.2014, і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2024 розмір аліментів, що стягуються з позивача, змінено з 1/3 частини до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Починаючи з 2014, позивач сумлінно виконує свої обов`язки зі сплати аліментів, утримання дитини та розділення обов`язків батьків щодо виховання дитини, регулярно приймає безпосередню участь в житті дитини. ОСОБА_2 неодноразово самостійно придбавав для дитини речі, дарував коштовні подарунки, забезпечував спільний відпочинок (в 2023, 2024 – в ОСОБА_5 , де дитині були забезпечені усі її потреби). Позивач придбавав техніку, необхідну для навчання та розваг (телефон, планшет, електричний самокат), за власною ініціативою направляв на рахунок дитини кошти тощо. 23.07.2022 позивач одружився з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_7 . На даний час дружина позивача не працює, доглядає за дитиною до досягнення нею трьох років, вона та дитина мають статус внутрішньо переміщених осіб, але адресну допомогу як ВПО для покриття витрат на проживання не отримують. Позивач є діючим військовослужбовцем у зоні бойових дій, він потребує постійного відновлення та певної реабілітації у часи відпусток, що потребує коштів. Як військовий, він періодично витрачає кошти на своє спорядження та амуніцію тощо. Позивач зі своєю дружиною та сином винаймає житло, що потребує достатніх фінансів, свого нерухомого майна родина не має. У свою чергу, колишня дружина позивача – ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 . Спільна дитина позивача та відповідача ОСОБА_9 проживає разом з ними у власній квартирі в м. Миргороді. ОСОБА_8 є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у розумінні Закону України «Про запобігання корупції». Згідно поданих ним декларацій відповідач у 2021 набула право власності на легковий автомобіль марки NISSAN моделі ALTIMA, 2017 р.в., вартістю 133 966 грн, причому у 2021 заробітна плата ОСОБА_1 становила 88 689 грн за рік, що майже вполовину менше, ніж вартість придбаного автомобіля. У 2023 відповідач набула право власності на ще один легковий автомобіль марки HYUNDAI, 2013 р.в., вартістю 330 048 грн. Вартість вказаного автомобіля значно перевищує дохід відповідача та її чоловіка. При цьому, необхідно врахувати утримання сім`ї, харчування, побутові потреби, відпочинок за кордоном. Зі звіту про здійснені відрахування та виплати за 2023 ОСОБА_2 вбачається, що за 2023 з його доходу були відраховані аліменти у розмірі 325 249,38 грн, тобто сплачена сума аліментів за рік перевищує розмір сукупного доходу подружжя відповідача. Враховуючи вартісні покупки та той факт, що дитина не має додаткового платного навчання, відповідачем не здійснюється забезпечення додаткових витрат на розвиток дитини, можна зробити припущення, що кошти нею витрачаються не на дитину, а на власні потреби, отже, вбачається нецільове використання аліментів. Позивач звертався до відділу «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради із заявою про здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину. З висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 30.08.2024 вбачається, що одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, розмір яких перевищує два прожиткові мінімуми на дитину відповідного віку, однак позивач не погоджується з даним висновком. Жодних додатків/доказів, які б підтверджували слова відповідача щодо перерахування 50% із суми сплачених аліментів на банківську картку «Юніор» дочки надано не було. Щодо забезпечення дитини телефоном, планшетом, велосипедом, самокатом, то не встановлено вартість даних речей, період їх покупки, хто саме їх купував, не вказано вартість відпочинку дитини як за кордоном, так і в межах України, тобто вся інформація записана лише зі слів матері. Позивач вважає, що вищезазначений висновок складений формально, без отримання відповідних документів від відповідача, що може свідчити про недбале ставлення представників органу опіки до виконання своїх обов`язків. Сплачувані ОСОБА_2 аліменти дозволяють утримувати дитину на вищому рівні, ніж це встановлено органом опіки та піклування, зокрема, гарантувати дитині культурний, спортивний, фізичний розвиток, додаткове платне навчання (англійська тощо), достойний відпочинок, а у випадку незабезпечення таких умов є можливість відкрити депозитний рахунок, контроль щодо якого може здійснювати також платник аліментів та акумулювати кошти. Проте, виходячи із даних, які ОСОБА_2 отримав від школи, гуртків тощо, дитина забезпечена виключно базовим і мінімальним утриманням. Депозитний рахунок, відкритий на дитину, відсутній. Народження другої дитини та здійснення утримання дружини, яка наразі не працює, доходів не має та займається виключно вихованням та доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку, спричинили значну зміну матеріального стану позивача, що потребує додаткових фінансових витрат. Позивач зауважив, що окрім сплати аліментів він неодноразово перераховував кошти на карту своєї дочки. ОСОБА_2 вважає, що відповідач здійснює використання аліментів не за цільовим призначенням, тому є підстави для зменшення їх розміру.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний виконавець Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міщанин Тетяна Миколаївна, про встановлення факту нецільового використання аліментів та зменшення розміру аліментів – відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт придбання відповідачем у 2021 та 2023 транспортних засобів не свідчить про нецільове використання нею аліментів, а є лише припущенням позивача. З врахуванням обставин справи та ч. 2 ст. 186 СК України суд першої інстанції вважав, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді встановлення факту нецільового використання коштів є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки задоволення такої вимог не може призвести і не призведе до захисту або відновлення порушеного права стягувача аліментів. Належним способом захисту порушеного права є звернення до суду із вимогами відповідно ч. 2 ст. 186 СК України. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов до висновку, що належних та допустимих доказів того, що суттєво змінилися обставини, що існували на момент постановлення рішень про стягнення аліментів та зміну їх розміру, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Позивачем не надано доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки його доходу, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням наданих суду доказів, суд першої інстації вважав, що підстави для задоволення позову відсутні.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Ялова М.О., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції – скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що народження другої дитини та здійснення утримання дружини, яка наразі не працює, доходів немає та займається виключно вихованням та доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку, спричинили значну зміну матеріального стану позивача, що є безсумнівним фактом, оскільки зазначені обставини, очевидно, потребують додаткових фінансових витрат. На підставі вищевказаного, неможливо заперечити наявність двох самостійних підстав для зміни розміру аліментів: зміна матеріального та сімейного стану. Позивач, звертаючись з позовною заявою, прагнув, щоб кошти, які перераховуються в якості аліментів, були використані виключно і беззаперечно в інтересах дитини та заощадженні на майбутні потреби дитини, зокрема, на навчання. Також позивач просить звернути увагу і врахувати те, що він завжди бере додаткову фінансову участь в житті дитини, так як він піклується про неї та бажає, щоб вона була забезпечена усім найкращим. Позивач повинен забезпечити усі свої потреби та потреби ще двох осіб, які повністю перебувають на його утриманні (дружина та син), не враховуючи утримання його доньки. ОСОБА_2 звертає увагу на те, що окрім сплати аліментів, він перераховував кошти безпосередньо на картку своєї доньки, що підтверджується платіжними інструкціями. Таким чином, у матеріалах справи наявні всі докази, аналіз яких дає підстави вважати, що відповідач здійснює використання аліментів не за цільовим призначенням. Тому позивач вважав за необхідне зменшити розмір аліментів, з урахуванням того, що він, як діючий бойовий військовий, потребує певних фінансів на своє відновлення та забезпечення необхідним спорядженням, на його повному утриманні перебуває малолітній син і непрацююча дружина, яка знаходиться в декреті, а також напрям витрачання коштів, які надходять доньці в якості аліментів, відповідач не може підтвердити або пояснити. Окремо акцентується увага на тому, що заявлені позовні вимоги не є способом батька зменшити відповідальність за виховання його доньки, а лише способом контролю витрачання коштів. Позивач підтверджує, що надалі здійснюватиме усе
необхідне матеріальне забезпечення дитини, як і здійснював регулярно до цього, але матір за власний рахунок теж повинна регулярно забезпечувати потреби дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1  просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_10 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області 12.10.2012, актовий запис №316) (т.1 а.с. 18).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 06.03.2024 частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.10.2014 на користь ОСОБА_10 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , з 1/3 частини до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку (т.1 а.с. 133-135).

У відповідності з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим державним виконавцем Миргородського відділу ДВС у Миргородському районі Полтавської області, заборгованість зі сплати аліментів станом на 24.03.2025, що сплачуються позивачем на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 , відсутня (т.1 а.с. 156).

Згідно з платіжними інструкціями, позивачем на рахунок ОСОБА_3 в 2022 здійснювалися грошові перекази на загальну суму 45 000 грн (т.1 а.с. 66-70).

Згідно з довідкою, виданою 04.02.2025 сектором по роботі з органами самоорганізації населення оргвідділу Миргородської міської ради, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_3 не проживає, у вихованні дитини участі не приймає (т.1 а.с. 130).

У відповідності з довідкою амбулаторії ЗПСМ №6 від 05.02.2025, для проведення профілактичних оглядів, щеплень, лабораторного обстеження та з приводу захворювань на прийом дитину приводить мати ОСОБА_1 (т.1 а.с. 131).

Відповідно до довідки від 11.02.2025, виданої Миргородським ліцеєм імені Т.Г. Шевченка Миргородської міської ради Полтавської області, вихованням дитини займається мати; батько не бере участі у вихованні дочки, у класних та ліцейних заходах, не спілкується з класним керівником, учителями ліцею та батьками учнів класу (т.1 а.с. 132).

У відповідності з інформацією Миргородського ліцею імені Т.Г. Шевченка Миргородської міської ради Полтавської області від 22.08.2024, навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є безкоштовним; додаткові освітні платні послуги дитині не надаються; зі слів класного керівника ОСОБА_3 для навчання в ліцеї усім необхідним забезпечена, за одноразове харчування (сніданок) в ліцеї ОСОБА_3 звільнена, оскільки відноситься до здобувачів освіти пільгових категорій (учениця, батьки яких брали участь в АТО (ООС), залучені (були залучені) до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф на території України) (т.1 а.с. 61).

Згідно із відповіддю на запит від 23.08.2024 відділ культури Миргородської міської ради повідомив, що відділ культури не надає гуртківцям, в тому числі ОСОБА_3 , платних послуг; водночас відділ не забезпечує гуртківців необхідним спорядженням (т.1 а.с. 61 (зворот).

Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України від 02.12.2024 ОСОБА_11 виїжджала за кордон у вересні 2023 (т.1 а.с. 62).

Обґрунтовуючи факт нецільового використання аліментів, позивач зазначив про неспівмірність доходів, які отримують відповідач та її чоловік, з витратами, а саме придбання двох автомобілів.

Так, у відповідності з деклараціями чоловіка відповідача ОСОБА_8 за 2018-2023 (т.1 а.с. 28-58), довідкою №28-02, виданою 28.11.2024 ТУ ССО у Полтавській області (т.1 а.с. 63), копією наказу від 17.11.2020 №425 к (т.1 а.с. 65 зворот), довідками про доходи від 29.11.2024 №№63-66 (т.1 а.с. 63 зворот - 65) останній з 17.11.2020 по теперішній час проходить службу на посаді командира 8 взводу охорони 2 підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Полтавській області та отримав заробітну плату за 2020-2021 в розмірі 240 497,99 грн; за 2022 – 214 799,04 грн; за 2023 – 221 126,20 грн; за січень-листопад 2024 – 202 950,19 грн.

Згідно з деклараціями чоловіка відповідача ОСОБА_8 за 2018-2023 (т.1 а.с. 28-58), з інформацією ПФУ від 09.05.2025 відносно ОСОБА_12 (т.1 а.с. 186-190), остання з 2016 по 2022 працювала та отримувала заробітну плату в ДНП Миргородський санаторій «Слава», отримала дохід в 2020 в розмірі 164 814,00 грн, в 2021 – 88 689,00 грн, в 2022 - 94 390,00 грн, в 2023 – 118 971,00 грн.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період з жовтня 2023 по січень 2025, відповідачем у вказаний період було отримано дохід від КП Полтавська ОСПК ПОР, Українського червоного хреста Полтавської області, ДНП «Миргородський санаторій «Слава», ВЧ НОМЕР_2 . Загальна сума доходу – 56 524,72 грн (т.2 а.с. 20-22, 33-36).

Згідно з інформацією РСЦ ГСЦ МВС від 23.08.2024, за ОСОБА_1 зареєстровані наступні транспортні засоби: 11.12.2021 легковий седан NISSAN ALTIMA, 2017 р.в.; 03.05.2023 легковий хечбек HYUNDAI 130, 2013 р.в. (т.1 а.с. 60).

За інформацією від 20.05.2025 (з додатками), наданою РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, легковий седан NISSAN ALTIMA, 2017 р.в., ОСОБА_1 було придбано за 50 000 грн (т.1 а.с. 206-240).

Згідно із відповіддю ТСЦ №248 РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 27.05.2025, легковий автомобіль HYUNDAI 130, 2013 р.в., ОСОБА_1 придбала за 330 048 грн (т.2 а.с. 11-12).

Згідно з висновком за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, затвердженого начальником відділу «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради, за місцем проживання відповідача 26.08.2024 було проведено інспекційне відвідування витрачання аліментів на дитину та встановлено, що розмір аліментів перевищує два прожиткові мінімуми на дитину відповідного віку; одержувач аліментів забезпечує базові індивідуальні потреби дитини; кімната дитини облаштована меблями і речами для сну та відпочинку, її навчання та розвитку (ліжко, куточок для навчання, шафа для одягу, розвивальні ігри, іграшки); є приміщення для прийняття їжі (кухня) та для санітарно-гігієнічних потреб (санвузол), дівчинка забезпечена телефоном, планшетом, велосипедом, самокатом, ОСОБА_9 відвідує студію танцю «Місто», часто бере участь у різноманітних фестивалях, зі слів матері дитини, вона щомісяця відкладає 50% із суми сплачених аліментів на банківську картку « ОСОБА_13 » дочки, дитина оздоровлювалась та відпочивала минулого року за кордоном, влітку цього року – в Карпатах. За результатами бесіди з дитиною з`ясовано, що індивідуальні потреби, зокрема у харчуванні, одязі, інших речах для належного догляду та розвитку, забезпечені. За наслідками відвідування зроблено висновок, що одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів (т.1 а.с. 59).

ОСОБА_2 є учасником бойових дій, бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України (т.1 а.с. 23 зворот - 25, 157-158).

23.07.2022 ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_14 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №943) (т.1 а.с. 17 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилася дитина ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 04.08.2023, актовий запис №1385 (т.1 а.с. 18 зворот).

У відповідності з довідками від 26.06.2023, 07.08.2023 ОСОБА_15 та ОСОБА_7 перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи (т.1 а.с. 19, 19 зворот).

Згідно з довідкою від 27.06.2024 №145, виданою УСЗН Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови КМУ від 20.03.2022 №332 останні не отримують (т.1 а.с. 20).

Відповідно до довідок Пенсійного фонду України за формою ОК-5 та ОК-7 від 30.11.2024, ОСОБА_16 доходу не отримує, є застрахованою особою, отримує щомісячну державну соціальну допомогу, що надається при народженні дитини і до досягнення нею трьох років у розмірі 860 грн (т.1 а.с. 21-22).

З 19.12.2022 ОСОБА_16 перебувала на обліку як безробітна в Білоцерківській філії Київського обласного центру зайнятості (довідка від 24.05.2023 №364) (т.1 а.с. 23).

Суд першої інстанції встановив, що звертаючись до суду у лютому 2024 з позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 (справа №541/521/24), позивач зазначав про зміну його сімейного стану, народження другої дитини, перебування його дружини у відпустці по догляду за дитиною. Також ОСОБА_2 посилався на той факт, що він не має власного житла, витрачає значну частину коштів на оренду житла. Позивач вказував, що він є військовослужбовцем, несе витрати на придбання військового спорядження, одягу, продуктів харчування, відновлення і підтримку свого здоров`я.

Ухвалюючи рішення від 06.03.2024 у справі №541/521/24, суд врахував вищенаведене та зменшив розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь ОСОБА_1 , з 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 1/4 частини (т.1 а.с. 133-135).

Той факт, що позивач особисто купував речі для дитини, перераховував кошти на її особистий рахунок, забезпечував її відпочинок, не дає підстав для висновку про нецільове використання відповідачем сплачуваних ним аліментів, або для зменшення розміру аліментів, оскільки чинним законодавством не передбачено заборони для самостійного додаткового забезпечення дитини платником аліментів.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою ВРУ від 27.02.1991 №789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 у справі №759/10277/18 (провадження №61-22317св19), зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Згідно зі ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України.

Відповідно до ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Механізм здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів визначений Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 №1713 (далі – Порядок).

Відповідно до п.п. 2-6 Порядку, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів.

За змістом п. 14 Порядку чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування.

Отже, саме на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як власною ініціативою органу, так і за заявою платника.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадбанку України.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.04.2019 у справі №711/11054/17.

Таким чином, за змістом вимог ст. 186 СК України в разі виникнення спору з приводу нецільового використання аліментів факт нецільового використання коштів має бути встановлений під час розгляду справи при застосуванні ч. 2 ст. 186 СК України та не потребує встановлення судом в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин.

Частиною 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти – платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначила про факт нецільового використання відповідачкою аліментів, що сплачуються позивачем на користь малолітньої дитини; вказала, що витрати відповідачки значно перевищують її дохід; витрати на розвиток та забезпечення дозвілля дитини не відповідають розміру сплачуваних позивачем аліментів. Крім того, представник вказала на той факт, що позивач є військовим і потребує додаткових витрат на своє забезпечення та організацію відпочинку; має іншу дитину та дружину, яка наразі не працює у зв`язку зі здійсненням догляду за дитиною.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є: - встановлення факту нецільового використання аліментів ОСОБА_1 ; - зміна розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.10.2014 (справа №541/2392/14-ц) на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття; - стягнення аліментів шляхом внесення 30% аліментів на особовий рахунок ОСОБА_3 у відділенні Державного ощадного банку України.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №727/1599/22 (провадження №61-7814св22), від 10.10.2023 у справі №682/2454/22 (провадження №61-10748св23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

За приписами ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що кожен з батьків зобов`язаний брати участь в утриманні своїх дітей. Один з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний, зокрема, на підставі рішення суду, сплачувати аліменти на її утримання. Одержувачем таких аліментів, як правило, являється особа з якою проживає дитина (другий і батьків, опікун або піклувальник, тощо). Сплачені аліменти являються власністю дитини, але їх одержувач має право розпоряджатися ними виключно на потреби дитини і в її інтересах. При цьому платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, що забезпечує дотримання найкращих інтересів дитини.

Нецільове використання одержувачем аліментів може мати наслідком зміну їх одержувача або зменшення розміру.

Виключного переліку того, на що повинні витрачатися грошові кошти законом не встановлено, але вони повинні бути спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, таких як харчування, лікування, гігієна, одяг, придбання речей необхідних для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Наявність детальної регламентації обов`язків цільового використання аліментів не виключає випадків, коли вони використовуються на за цільовим призначенням. Необхідність контролю за цільовим використанням аліментних платежів виникає, як правило, тоді, коли їх розмір є доволі значним.
Тому закон передбачає положення, відповідно до якого за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування може перевіряти цільове витрачання аліментів на дитину.

Дане положення відповідає змісту статті 19 СК України про участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Орган опіки та піклування повинен відреагувати на кожну заяву платника аліментів про проведення такого контролю.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 03.06.2020 у справі №760/9783/18-ц (провадження №61-702св19), від 16.09.2020 у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28.05.2021 у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21), від 03.07.2024 у справі №552/2073/23 (провадження №61-1193св24).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що він вдруге одружився, має від іншого шлюбу дитину та на те, що відповідачем аліменти використовуються не за цільовим призначенням.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , зареєстрованого та виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області 12.10.2012 (т.1 а.с. 18).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2024 змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.10.2014 на користь ОСОБА_10 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , з 1/3 частини до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку (т. 1 а.с. 133-135).

23.07.2022 ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_14 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 , видане Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №943 (т.1 а.с. 17 зворот).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_16 народилася дитина ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 04.08.2023, актовий запис №1385 (т.1 а.с. 18 зворот).

Позивач ОСОБА_2 є учасником бойових дій, бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України (т.1 а.с. 23 зворот– 25, 157-158).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданим державним виконавцем Миргородського відділу ДВС у Миргородському районі Полтавської області, заборгованість зі сплати аліментів, що сплачуються позивачем на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_3 , станом на 24.03.2025 відсутня (т.1 а.с. 156).

Позивач ОСОБА_3 як на підставу своїх вимог про зменшення розміру аліментів, також посилався і на положення ст. 186 СК України, згідно яких у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Матеріалами справи встановлено, що зверненню до суду з позовом передувало звернення позивача як платника аліментів до органу опіки та піклування з проханням здійснити перевірку їх цільового витрачання стягувачем ОСОБА_1 .

Згідно з висновком за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, затвердженого начальником відділу «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради, за місцем проживання відповідача 26.08.2024 було проведено інспекційне відвідування витрачання аліментів на дитину та встановлено, що розмір аліментів перевищує два прожиткові мінімуми на дитину відповідного віку; одержувач аліментів забезпечує базові індивідуальні потреби дитини; кімната дитини облаштована меблями і речами для сну та відпочинку, її навчання та розвитку (ліжко, куточок для навчання, шафа для одягу, розвивальні ігри, іграшки); є приміщення для прийняття їжі (кухня) та для санітарно-гігієнічних потреб (санвузол), дівчинка забезпечена телефоном, планшетом, велосипедом, самокатом, ОСОБА_9 відвідує студію танцю «Місто», часто бере участь у різноманітних фестивалях, зі слів матері дитини, вона щомісяця відкладає 50% із суми сплачених аліментів на банківську картку « ОСОБА_13 » дочки, дитина оздоровлювалась та відпочивала минулого року за кордоном, влітку цього року – в Карпатах. За результатами бесіди з дитиною з`ясовано, що індивідуальні потреби, зокрема у харчуванні, одязі, інших речах для належного догляду та розвитку, забезпечені. За наслідками відвідування зроблено висновок, що одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів (т.1 а.с. 59).

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді встановлення факту нецільового використання коштів є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки задоволення такої вимог не може призвести і не призведе до захисту або відновлення порушеного права стягувача аліментів.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що суттєво змінилися обставини, що існували на момент постановлення рішень про стягнення аліментів та зміну їх розміру, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Позивачем не надано доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

У частині позовної вимоги про стягнення аліментів шляхом внесення 30% аліментів на особовий рахунок ОСОБА_3 у відділенні Державного ощадного банкуУкраїни, то вбачається, що ця вимога пред`явлена позивачем з метою забезпечення надходження аліментів у розмірі 30% від загального розміру, що вже стягуються з нього за виконавчим документом у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), на картковий рахунок дитини. При цьому колегія суддів звертає увагу, що це питання відноситься до питань фактичного виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, тобто відноситься до сфери процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах (розділ VI ЦПК). Стороною позивача не надано суду докази з приводу звернення позивача із заявами до ВДВС в межах виконавчого провадження про часткове перерахування аліментів у розмірі 30% від загального розміру на картковий рахунок дитини. Посилання представника позивача на те, що у такий спосіб позивач хоче відновити своє порушене право та встановити контроль за використанням аліментів, не заслуговує на увагу, оскільки обраний позивачем спосіб захисту прушеного права не є належним.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач використовує аліменти не за цільовим призначенням, то ці доводи колегія суддів відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Факт придбання на ім`я відповідача двох автомобілей у 2021 та 2023 не доводить нецільового використання аліментів, оскільки відсутні належні та допустимі докази того, що саме за рахунок отриманих аліментів відповідач придбала ці автомобілі. Крім цього, спільна дитина колишнього подружжя - донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з відповідачем у новій сім`ї і також користується цими автомобілями, тобто придбані і в інтересах неповнолітньої доньки для зручного пересування.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 особисто купував речі для дитини, перераховував їй особисто грошові кошти, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки чинним законодавством не передбачено заборони надавати матеріальну допомогу дитині у добровільному порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 як свідок не відповіла на жодне поставлене питання, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Ялової Марини Олександрівни – залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2025 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 10 грудня 2025 року.

СУДДІ:         А. І. Дорош                       О. А. Лобов                           0   В. М. Триголов