ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 760/1195/24
провадження № 51-2743 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                    ОСОБА_5 ,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                                       № 12023105120000348, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком  Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2001 року за ч. 3 ст. 81, ст. 43 КК України 1960 року до позбавлення волі на строк 4 роки; 2) вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2008 року за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік; 3) вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2009 року за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; 4) вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2011 року за ч. 3 ст. 185,                       ч. 1 ст. 359, ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці;  5) вироком Фастівського міськрайонного суду Київський області від 16 травня 2014 року за ч 1 ст. 395, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк                                  9 місяців; 6) вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від                 18 червня 2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 22 січня 2024 року                     ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
 
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду       ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.
 
Так ОСОБА_6 , 02 листопада 2023 року приблизно о 12 годині, перебуваючи на платформі центрального залізничного вокзалу поруч із станцією метро «Вокзальна» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, побачив та підібрав паперовий згорток, при візуальному огляді вмісту якого виявив, що всередині  знаходиться речовина рослинного походження зеленого кольору, а саме наркотичний засіб - канабіс та помістив його до свого рюкзака,  чим придбав та розпочав незаконно зберігати наркотичний засіб - канабіс для особистого  вживання без мети збуту.
 
Цього ж дня, ОСОБА_6 о 13:50 год був зупинений працівником поліції та в ході особистого обшуку у присутності двох понятих у нього було вилучено паперовий згорток із вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору - канабісом, масою 8,98 грам.
 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи вимоги скарги прокурор зазначає, що апеляційний суд, переглядаючи апеляційну скаргу прокурора про неправильне застосування ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином її доводів та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без змін. Прокурор стверджує, що без належної оцінки залишились посилання на те, що ОСОБА_6 вже шість разів засуджувався за скоєння злочинів, за які відбував покарання реально, проте належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, вчинивши новий кримінальний проступок. 
Під час касаційного розгляду прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному проступку, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 1 ст. 309 КК України в касаційній скарзі не оспорюється. 
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у                                          ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд не дотримався наведених вимог кримінального процесуального закону та, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою  прокурора, в якій він ставив питання про його скасування та ухвалення нового, в зв`язку з неправильним застосуванням                           ст. 75 КК України, не дав належних відповідей на всі її доводи.
Так, приймаючи рішення про залишення вироку суду без зміни, апеляційний суд виходив з того, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як кримінальний проступок, обставини його скоєння, дані про особу засудженого, який в минулому неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, на спеціальних обліках не перебуває. На підставі викладеного та враховуючи обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції інкримінованого кримінального проступку, але з урахуванням обставин кримінального провадження, наявності пом`якшуючої обставини, даних про особу засудженого, його щирого каяття, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України та залишив вирок суду першої інстанції без змін. 
Однак з наведеним висновком колегія суддів не погоджується та вважає доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування ст. 75 КК України обґрунтованими. 
Як убачається з оскаржуваної ухвали, всі наведені судом першої інстанції дані про особу засудженого та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання і були враховані при вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України, у даному конкретному випадку, не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням. Так, ОСОБА_6 вже засуджувався за вчинення умисних кримінальних правопорушень, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 2 ст. 309 КК України, проте повторно вчинив кримінальний проступок у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, що ставить під сумнів щирість його каяття у скоєному та бажання усунути негативні наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення і стати на шлях виправлення. 
Не зрозумілими та необґрунтованими належним чином є викладені в ухвалі апеляційного суду висновки визнання безпідставними посилань сторони обвинувачення щодо неврахування даних про те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, оскільки як зазначив вказаний суд, цим даним про особу засудженого в сукупності було надано оцінку. Проте матеріали кримінального провадження свідчать про інше. Також, залишаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд залишив поза своєю увагою те, що суд послався на ті ж самі обставини, що врахував при обранні виду та розміру передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України покарання. 
За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню, як така, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Під час нового розгляду апеляційний суд повинен належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують покарання, звільнення            ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.    
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                             ОСОБА_3