РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 296/9753/25
провадження у справі № 2/0285/688/26
13 січня 2026 року   м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………………..........Літвин О. О.,
секретаря…………………………......Клечковської М. М.,
розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження 
без повідомлення сторін
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, – 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі за текстом – ТОВ «Ейс», товариство) звернулося до Корольовського районного суду м. Житомир з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №166010599 у розмірі 29643,10 грн, яка складається з 5990,39 грн тіла кредиту та 23652,71 грн несплачених відсотків за користування кредитом. 
В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем 18.09.2023 було укладено зазначений вище договір в електронній формі з товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі за текстом – ТОВ «Манівео»), відповідно до умов якого відповідачу на його платіжну картку було перераховано грошові кошти в сумі 6700 грн, які він зобов`язався повернути разом із процентами, однак своїх зобов`язань не виконав.
На підставі договорів факторингу позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Манівео», включно і до відповідача.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомир від 06.10.2025 дана справа направлена за підсудністю до Звягельського міськрайонного суду Житомирської області /а.с.217/.
Ухвалою суду від 04.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. 
Відзиву на позов або будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви, а також жодних заяв чи клопотань щодо розгляду справи, відповідачем не подано. 
Повідомлення про розгляд справи здійснювалися як рекомендованим листом за місцем реєстрації відповідача, так і через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, вказана інформація була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. 
Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.
Правова позиція Європейського суду з прав людини виходить із принципу належної процесуальної обачності (due diligence): сторона, яка знає або повинна знати про існування судового провадження відносно неї, зобов`язана виявляти розумну уважність до його перебігу та вживати заходів для участі в ньому. 
Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. 
Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України).
За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Нормою ст.639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео» в редакції від 10.08.2023 (далі по тексту – Правила) для отримання кредиту позичальник має зареєструватись на сайті товариства та мати доступ до особистого кабінету. При здійснення реєстрації, позичальник має пройти процедури ідентифікації/верифікації.
Згідно Правил надання фінансових послуг здійснюється ТОВ «Манівео» шляхом укладення відповідного електронного договору і для цього клієнт ознайомлюється з Правилами, заповнює заявку, вказує всі дані, визначені в заявці як обов`язкові, зазначає суму грошових коштів, яку він бажає отримати.
За користування кредитом клієнт виплачує кредитодавцю плату у вигляді процентів в розмірі, передбаченому відповідним електронним договором. 
Правила є невід`ємною частиною електронного договору, ознайомившись із якими, клієнт погоджується з тим, що він одержав від кредитодавця всю достовірну та повну інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, та яка може бути необхідна для прийняття рішення стосовно отримання кредиту. 
У цій справі встановлено, що між ТОВ «Манівео» та ОСОБА_1 18.09.2023 укладено договір кредитної лінії №166010599 (далі по тексту – Договір), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на споживчі потреби у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 6700 грн, строком на 30 днів, шляхом переказу грошових коштів на рахунок позичальника 4149-51хх-хххх-6566.
Згідно з п.8.3.1 договору проценти нараховуються за процентною ставкою 1,490 % від суми кредиту за кожен день користування ним.
Вказаний договір був укладений в електронній формі шляхом проставлення одноразового електронного підпису з одноразовим ідентифікатором з боку відповідача.
Відповідно до платіжного доручення 18.09.2023 відповідачу на його рахунок було перераховано ТОВ «Манівео» 6700 грн. 
За клопотанням позивача ухвалою суду було витребувано відомості з АТ «Райфайзен Банк», згідно яких на ім`я ОСОБА_1 було емітовано банківську картку № НОМЕР_1 , на яку 18.09.2023 надійшло 6700 грн.
Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Суд вважає, що пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), що розміщена у вільному доступі на сайті ТОВ «Манівео», є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641,644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначає порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 
Отже, між відповідачем та ТОВ «Манівео» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позичальник ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе.
Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кошти. 
Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». При укладенні цього договору його сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у них, відповідно до приписів ст.11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету спірний кредитний договір не був би укладений. 
Відповідач, підписавши договір, не лише погодив його умови, зокрема розмір кредиту, грошову одиницю, відсотки, строк та умови кредитування, але й скористався кредитом. 

28.11.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі по тексту ТОВ «Таліон») та ТОВ «Манівео» укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого останнє зобов`язалося відступити за плату фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Пунктом 4.1. вказаного договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги.
Згідно з реєстром права вимоги №263 від 19.12.2023 до ТОВ «Таліон» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором на загальну суму 14112,73 грн, з яких заборгованість по основному боргу 5990,39 грн та заборгованість по відсоткам 8122,34 грн.
Предметом відступлення договором факторингу №28/1118-01 є, в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги, що є невід`ємною частиною договору. За договором факторингу №28/1118-01 клієнт зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги. Відтак, фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.
Разом з тим, реєстр прав вимоги, до якого включена вимога до відповідача, підписано після укладення кредитного договору, а відтак право вимоги за цим договором вже існувало, а не було майбутнім.
Отже, з моменту підписання реєстру права вимоги ТОВ «Таліон» набуло право вимоги за договором, укладеним з відповідачем, а також можливість розпоряджатися цим правом, в тому числі і відступати його на підставі договору факторингу.
19.12.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (далі по тексту ТОВ «Онлайн») та ТОВ «Таліон» укладено договір факторингу №19/1224-01, за умовами якого останнє за грошові кошти та на умовах, визначених договором, відступає фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах.
08.07.2025 між ТОВ «Ейс» та ТОВ «Онлайн» укладено договір факторингу №08/07/25-Е, за умовами якого останнє за плату зобов`язується відступити позивачу (фактору) права вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне у майбутньому, до третіх осіб боржників, перелік яких зазначено в реєстрі боржників, що формується згідно з додатком №1 до договору та є невід`ємною частиною договору. 
Згідно з реєстрами права вимоги/боржників №2 від 19.12.2024 до договорів факторингу №19/1224-0 та №08/07/25-Е до ТОВ «Онлайн», а потім до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором на загальну суму 29643,10 грн, з яких заборгованість по основному боргу 5990,39 грн та заборгованість по відсоткам 23652,71 грн.

Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. 
У вищезазначених договорах факторингу сторони погодили момент переходу права вимоги підписанням відповідних реєстрів прав вимоги та реєстрів боржників.
На момент підписання цих реєстрів, що є додатками до договорів факторингу, укладених між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон», між ТОВ «Таліон» та ТОВ «Онлайн», між ТОВ «Онлайн» та ТОВ «Ейс», право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №166010599 від 18.09.2023 було дійсним, а відтак могло бути передано.
Отже, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором.
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. 
Оскільки кредитодавець (ТОВ «Манівео») та позичальник ( ОСОБА_1 ) досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання договору ЦК України та уклали його, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню.
У погоджений сторонами строк повернення кредиту кредитні кошти повернуто не було.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту/позики за електронним договором є обов`язковим.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).
За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. 
З долученого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що така становить 29643,10 грн та складається з 5990,39 грн заборгованості по тілу кредиту та 23652,71 грн відсотків. При цьому, останні нараховувалися по 15.03.2024.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.
Оскільки договір №166010599 від 18.09.2023 укладено на 30 днів, строк дії договору закінчився 18.10.2023, тому нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним.
В той же час, умовами договору передбачена його пролонгація (розділ 3) при умові сплати позичальником всіх нарахованих процентів, що й було зроблено відповідачем, зокрема 21.10.2023.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.
Зміст поняття «користування кредитом» був визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/4518/16 від 05.04.2023, згідно якої це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами договору. 
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. 
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст.1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. 
Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23.01.2018), суд здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості. 
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, позивач просив стягнути заборгованість по відсотках в сумі 23652,71 грн, втім згідно наданого первісним кредитором розрахунку сума нарахованих відсотків, з урахуванням пролонгації, становить 8122,34 грн. І саме така сума нарахованих відсотків перейшла до першого фактора ТОВ «Таліон» згідно з реєстром права вимоги №263 від 19.12.2023, а відтак, саме її слід стягнути з відповідача.
ОСОБА_1 не було надано доказів на спростування презумпції правомірності укладеного договору, не спростована правильність проведеного розрахунку, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. 
Також суду не було надано доказів, які б підтверджували належне виконання відповідачем своїх зобов`язань, оскільки договір кредиту є дійсним та ніким не оспорений.
З врахуванням наведеного, суд приходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та вважає доведеною суму заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 14112,73 грн, яка складається з 5990,39 грн основного боргу та 8122,34 грн відсотків.
У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, тому пропорційно задоволених вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1153,27 грн.
Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн, на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги від 09.07.2025, укладений між ТОВ «Ейс» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додаткова угода, акт прийому-передачі наданих послуг, протокол погодження вартості послуг, ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Як передбачено ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності – чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання – чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.
На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката.
Розподіляючи витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для частково відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір не є доведений, необхідним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Відтак, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, часткове задоволення позовних вимог, а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, –
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )
на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (ЄДРПОУ 42986956) 
заборгованість за договором кредитної лінії №166010599 від 18.09.2023 у розмірі 14112,73 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1153,27 грн і 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.? 
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Головуюча суддя      О. О. Літвин