Справа № 157/947/25
Провадження №1-кп/157/50/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року	місто Камінь-Каширський	

Камінь-Каширський районний суд Волинської області
в складі головуючого – судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12024030530000582 від 14.08.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше судимого:
вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01.12.2004 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців;
вироком Добропольського районного суду Донецької області від 09.04.2012 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
вироком Селидівського міського суду Донецької області від 12.07.2016 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень;
вироком Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2016 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді арешту строком на 4 місяці та штрафу в розмірі 850 гривень, які ухвалено виконувати самостійно;
вироком Селидівського міського суду Донецької області від 05.10.2017 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2016 більш суворим за цим вироком призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
вироком Селидівського міського суду Донецької області від 06.09.2022 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений 22.12.2023;
вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30.01.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення на строк 5 років;
вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14.03.2025 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
встановив:
ОСОБА_5 12 серпня 2024 року близько 13 години, в умовах воєнного стану, знаходячись поблизу магазину «Комісіонка», що по вулиці Шевченка, 25/1, м. Камінь-Каширський Волинської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, керуючись корисливим мотивом та метою викрадення чужого майна, переконавшись, що його дії ніким не помічені, скориставшись відсутністю власника, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно викрав мобільний телефон марки «Redmi Note 12S», вартістю 5788 гривень 67 копійок, який знаходився на узбіччі дороги поблизу приміщення вказаного магазину та на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.
Обвинувачений ОСОБА_5 винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав. Показав, що 12 серпня 2024 року він перебував на лікуванні в Камінь-Каширській центральній районній лікарні. В обідню пору він пішов до магазину купити продукти. Проходячи повз комісійний магазин, помітив мобільний телефон, який лежав на землі біля велосипедів, що стояли поруч магазину. Він забрав цей телефон собі, дістав із нього сім-картку, встановив свою та користувався телефоном доки його не затримали працівники поліції. Підтвердив, що власника телефону не шукав і наміру такого не мав. У скоєному щиро кається.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у скоєному, його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14 серпня 2024 року (а.с. 82), в якому потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що 12.08.2024 близько 13 год невідома особа викрала в нього мобільний телефон марки «Redmi Note 12S», який він залишив на вулиці біля магазину «Комісіонка», що по вулиці Шевченка в м. Камені-Каширському Волинської області. З цього ж протоколу також встановлено час і місце вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину.
З протоколу огляду місця події від 14.08.2024 (а.с. 84) встановлено, що належний потерпілому ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Redmi Note 12S» був вилучений в обвинуваченого ОСОБА_5 на вулиці Шевченка, поблизу будинку №76, в м. Камені-Каширському Волинської області. Крім того, під час проведення огляду обвинувачений повідомив, що вилучений у нього телефон він знайшов 12 серпня 2024 року біля магазину «Комісіонка», що по вулиці Шевченка в м. Камені-Каширському.
З протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2025 (а.с. 108) та від 25.04.2025 (а.с. 114) встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 серед наданих їм фотографій зовні подібних осіб за сукупністю ознак на обличчі впізнали ОСОБА_5 як особу, яка проходила повз них, коли вони стояли біля магазину «Комісіонка».
Висновком судової товарознавчої експертизи від 12.09.2024 №СЕ-19/103-24/11989-ТВ (а.с. 102) доведено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 заподіяна майнова шкода на суму 5788 грн 67 к., що підтверджує правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України.
Стосовно показань обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він знайшов, а не викрав мобільний телефон, то суд вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 21 серпня 2025 року по справі 688/2554/22, де зазначено, що за нормативним визначенням крадіжка – це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права. Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі й усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, у таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.
На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику невідомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.
Водночас, як встановлено судом, мобільний телефон, яким заволодів ОСОБА_5 , лежав на землі поруч велосипедів, які стояли біля магазину «Комісіонка» по вулиці Шевченка в м. Камені-Каширському, тобто в громадському місці біля торгового закладу, який відвідує чимала кількість громадян. Обвинувачений не вчинив жодних активних дій, спрямованих на відшукання власника втраченого телефону, хоча міг і повинен був припустити, що його власник знаходиться саме в цьому магазині. Навпаки, ОСОБА_5 заволодівши мобільним телефоном, дістав із нього сім-картку та встановив свою, щоб мати можливість користуватися викраденим майном, що свідчить про відсутність у нього наміру повернути річ її законному власнику. Крім того, обвинувачений не повідомляв очевидцям чи правоохоронним органам про знахідку і не вчинив дій, спрямованих на встановлення власника телефону, що свідчить про наявність у ОСОБА_5 умислу саме на вчинення крадіжки.
Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки вчинив таємне викрадення чужого майна повторно в умовах воєнного стану.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відносить його щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.
При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний тяжкий злочин.
Водночас, суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він у минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі, будучи звільненим після повного відбування покарання у виді позбавлення волі, протягом короткого проміжку часу повторно вчинив умисний корисливий злочин, будучи працездатним, ніде не працював та не виявляв бажання працевлаштуватися. Наведені обставини свідчать про вперте небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення.
Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання лише у виді реального позбавлення волі, яке передбачене частиною санкції статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, ближче до її мінімальної межі, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Остаточне покарання суд визначає відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, а саме шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, та невідбутого покарання за вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14.03.2025 із зарахуванням частково відбутого покарання за попереднім вироком за правилами статті 72 КК України.
Оскільки на час ухвалення вироку обвинувачений відбуває покарання у виді реального позбавлення волі, тому підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу суд не вбачає.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи на суму 1514 грн 56 к., що підтверджуються довідкою про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.
Арешт, накладений на тимчасово вилучене майно, згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 20 серпня 2024 року, слід скасувати.
Цивільний позов не заявлено.
Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за цим вироком та невідбутого покарання за вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14 березня 2025 року остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень, частково відбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14 березня 2025 року з 30 квітня 2025 року по 12 січня 2026 року.
Строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з 12 січня 2026 року.
Речові докази: мобільний телефон марки «Redmi Note 12S» з imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ; коробку від телефону «Redmi Note 12S» повернути потерпілому ОСОБА_7 ; навушники білого кольору марки «КL GO», шкіряний гаманець чорного кольору марки «Qivis», шкіряний гаманець чорно-коричневого кольору марки «BOVTS», сорочку темно-синього кольору з біло-фіолетовими стрічками та рюкзак чорного кольору марки «VISSGEAR» повернути обвинуваченому ОСОБА_5 
Арешт, накладений на тимчасово вилучене майно, згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 20 серпня 2024 року, скасувати.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави 1514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Камінь-Каширський районний суд протягом тридцяти днів із дня його проголошення, обвинуваченим у той же строк із моменту вручення копії вироку. 

Головуючий 	  	ОСОБА_1