Справа № 214/11011/25
2/214/515/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
(заочне)
27 січня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Ткаченка А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Фастовець Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернувся до суду з позовом до відповідача  ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним з ТОВ «Лінеура Україна» кредитним договором № 5043196 від 16 жовтня 2024 року в сумі 115 000,00 грн., посилаючись на відступлення права вимоги за кредитним договором та неналежне виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, а також в порядку частин 10, 11 статті 265 ЦПК України органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати відсотки на підставі ст. 625 ЦК України з дати набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення суду тв. частині задоволеної суми боргу. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що відповідно до умов указаного договору, відповідачу було надано кредит у сумі 25 000,00 грн. строком на 360 днів з погодженою стандартною процентною ставкою 1% в день.02 червня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 02-1/06/2025, відповідно до якого позивачем набуто право вимоги до відповідача за кредитним договором № 5043196 від 16 жовтня 2024 року на суму 95 000,00 грн., зокрема: 25 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 57 500,00 грн. заборгованість за процентами та 12 500,00 грн. – заборгованість за нарахованими штрафами/неустойкою. На виконання умов договору, новим кредитором донараховано відсотки за користування кредитом за 130 календарних днів.Умови кредитного договору відповідачем виконувались неналежним чином, кредит та відсотки у встановлені договором строки не сплачені, тому з метою захисту прав кредитора позивач просить задовольнити вимоги.
Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року прийнято до провадження позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 27 січня 2026 року розгляду справи ухвалено проводити в заочному порядку.
У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України.
Згідно поданої до суду заяви, представник позивача Дідух Є.О. просить розгляд справи проводити за його відсутності, на вимогах наполягає.
Відповідач ОСОБА_1 причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов до суду не подала. Поштове відправлення, направлене на зареєстровану адресу місця проживання відповідача із повідомленням про виклик до суду, повернуто до суду не врученим.
Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що 16 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою. відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 5043196 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом підписання договору електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови кредитного договору, реквізити сторін та підписи (а.с. 18-31 – копія договору з додатками).
Пунктами 1.2-1.3 кредитного договору сторонами правочину погоджено такі умови кредитування: сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000,00 грн.; строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів, детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору.
Відповідно до п.1.4.1 кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору.
Указаний договір з додатками і паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 16.10.2024 о 13:24, що не спростовано відповідачкою у судовому засіданні.
Додатки до договору та паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо.
Кредитодавець виконав належним чином умови договору, згідно наданого до суду на виконання ухвали суду повідомлення банку-емітента АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 16 жовтня 2024 року перераховано на належну їй платіжну картку грошові кошти в сумі 25 000,00 грн., що не спростовано відповідачкою у судовому засіданні.
Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по суті – це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
02 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», як клієнт, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», як фактор, уклали договір факторингу №02-1/06/2025 за умовами якого останнє набуло права грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором № 5043196 від 16.10.2024.
Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Як вбачається зі змісту статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відтак, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором № 5043196, відповідач ОСОБА_1 станом на дату відступлення права вимоги первісним кредитором має заборгованість у сумі 82 500,00 грн., з яких:
- заборгованість за тілом кредиту 25 000,00 грн., 
- заборгованість за відсотками 57 500,00 грн. 
Оскільки станом на дату укладання договору факторингу 02-1/06/2025 від 02 червня 2025 року, строк дії договору № 5043196 не закінчився, тому в межах строку дії договору новим кредитором за період з 03.06.2025 (130 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, виходячи з розрахунку 25 000,00 грн. (борг за тілом кредиту) * 1% * 130 календарних днів.
Таким чином загальна сума заборгованості, нарахована новим кредитором за умовами кредитного договору, становить 115 000,00 грн.
При цьому суд ураховує, що розрахунок заборгованості містить розмір суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, що відповідають відсотковим ставкам, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, а тому він приймається судом як належний та допустимий доказ заборгованості за договором.
Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, ОСОБА_1 не оспорювала у судовому порядку положення даного кредитного договору, у тому числі що стосуються погоджених умовами кредитного договору розміру відсотків.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). 
Оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог.
У задоволенні вимоги про нарахування інфляційних втрат та 3% річних в порядку частин 10,11 статті 265 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити з огляду на положення пункту 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Ураховуючи задоволення вимог позивача, суд вважає необхідним відшкодувати ТОВ «Українські фінансові операції» понесені витрати по сплаті судового збору.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді позивачем надано договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт, платіжний документ про сплату гонорару, тощо.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи документальне підтвердження стороною позивача понесених витрат та відсутність обґрунтованих заперечень відповідача щодо наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу з доведенням їх не співмірності в цій частині, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування стороні позивача витрат на правничу допомогу, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24).
Керуючись статтями 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, статями 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про стягнення заборгованості за кредитним договором – частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за укладеним з ТОВ «Лінеура Україна» кредитним договором № 5043196 від 16 жовтня 2024 року у сумі 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп. з яких: 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп. – заборгованість за сумою кредиту; 57 500 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. – заборгованість за нарахованими первісним кредитором процентами; 32 500 (тридцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. – заборгованість за нарахованими новим кредитором процентами.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп. та у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.
Відмовити у задоволенні іншої частини вимог.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Відомості про сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», код ЄДРПОУ 40966896, юридична адреса: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 27 січня 2026 р.

Суддя А.В. Ткаченко