ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року  Справа №924/408/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя  Мельник О.В.
суддя Петухов М.Г. 
суддя Гудак А.В. 
секретар судового засідання Левчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пархомця Віталія Вікторовича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.11.2025 (суддя Виноградова В.В., повне рішення складено 20.11.2025)
за позовом Фізичної особи-підприємця Пархомця Віталія Вікторовича 
до 1) Хмельницької міської ради
2) Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області
3) Спеціалізованого комунального підприємства "Хмельницька міська ритуальна служба"
про скасування рішень в частині, скасування державної реєстрації земельних ділянок, зобов`язання вчинити дії 
за участю представників:
позивача - Пархомець В.В., Остапчук О.О.;
відповідача-1 - Демчук Л.Г.;
відповідача-2 - не з`явився;
відповідача-3 - Талалай А.С.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.11.2025 у позові відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Пархомця Віталія Вікторовича на користь Спеціалізованого комунального підприємства "Хмельницька міська ритуальна служба" 17300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції із врахуванням висновку земельно-технічної експертизи від 16.09.2025 зазначив, що позивачем не доведено, що для обслуговування будівлі цеху по виготовленню предметів ритуальної належності загальною площею 745,2 кв.м необхідна земельна ділянка саме площею, в межах, координатах та конфігурації земельної ділянки, якій присвоювався кадастровий номер 6810100000:24:001:0052 до її поділу та перенесення в архів Державного земельного кадастру, з метою відновлення якої подано позов у цій справі.
З огляду на викладене, господарський суд зазначив, що відсутні підстави стверджувати й про те, що поділ цієї земельної ділянки рішеннями Хмельницької міської ради від 02.06.2023 № 81 та від 28.07.2023 №5 в оскаржуваних частинах порушує право позивача на отримання такої земельної ділянки в користування.
Таким чином, позивачем не доведено порушення його прав на отримання у користування земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного йому на праві власності об`єкту нерухомості, а ухвалюючи спірні рішення Хмельницька міська рада, діяла від імені власника територіальної громади міста, в межах своєї компетенції, визначеної відповідно до ст.140 Конституції України, ст.26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.12, 116, 124 ЗК України, здійснюючи правомочності власника щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності.
Враховуючи зазначені обставини справи та положення законодавства, недоведення позивачем порушення його прав оспореними рішеннями, як і недоведення порушення цими рішеннями вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Хмельницької міської ради від 02.06.2023 №81 в частині погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:24:001:0052 та рішення Хмельницької міської ради від 28.07.2023 №57 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул.Чорновола, 125, з кадастровим номером 6810100000:24:001:0052 на земельні ділянки з к.н. 6810100000:24:001:0116, 6810100000:24:001:0115, 6810100000:24:001:0114, 6810100000:24:001:0113.
Крім того, аналізуючи ст.79-1 ЗК України, норми Закону України "Про Державний земельний кадастр", п.57, 135 Порядку ведення Державного земельного кадастру, суд зауважив, що внаслідок поділу земельних ділянок останні припиняють існування як об`єкти цивільних прав, їхня державна реєстрація та кадастрові номери скасовуються, Поземельні книги закриваються, відомості про такі ділянки набувають статусу архівних. Положень про відновлення цих земельних ділянок (з тим же кадастровим номером) законодавство не містить. Враховуючи зазначене, земельна ділянка з кадастровим номером 6810100000:24:001:0052 в результаті її поділу припинила своє існування як об`єкт цивільних прав та відновленню з попереднім кадастровим номером не підлягає.
Господарський суд, враховуючи постанову Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №924/996/23, зазначив, що скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації новоутворених земельних ділянок (з припиненням зареєстрованих на них прав), закриття Поземельних книг, які були відкриті зі здійсненням державної реєстрації новоутворених земельних ділянок, не призведене до отримання позивачем у користування земельної ділянки бажаного розміру, оскільки створення земельної ділянки в певних межах (в цьому випадку - тих, які необхідні для обслуговування нерухомого майна позивача) можливе лише шляхом здійснення поділу/об`єднання існуючих земельних ділянок відповідно до ст.27 Закону України "Про Державний земельний кадастр".
Відтак, підстави для поновлення в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 4100 м.кв. в межах, координатах та конфігурації, якій присвоювався кадастровий номер 6810100000:24:001:0052 до перенесення в архів Державного земельного кадастру, відсутні, оскільки позивачем не доведено, що саме така ділянка необхідна для обслуговування та експлуатації його нерухомого майна.
З огляду на наведене та зважаючи на похідний характер позовних вимог про скасування державної реєстрації новоутворених земельних ділянок (з припиненням зареєстрованих на них прав), закриття їх Поземельних книг та поновлення земельної ділянки площею, в межах, координатах та конфігурації, що існували до перенесення в архів Державного земельного кадастру, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні таких вимог.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 20000,00 грн, заявлену відповідачем-3, суд, надавши оцінку наявним у справі доказам, враховуючи такі критерії як обґрунтованість, реальність, необхідність та розумність розміру витрат на професійну правову допомогу для даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг, значення справи для сторін у спірних правовідносинах, які існують між ними, керуючись принципами співмірності, розумної необхідності, справедливості, пропорційності, дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правову допомогу у цій справі до 17300,00 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.
Апелянт, зокрема, вказує, що суд першої інстанції не врахував положення ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України та залишив поза увагою те, що для безперешкодного та повноцінного використання об`єкту нерухомого майна позивач має право отримати від власника земельної ділянки відповідне речове право на земельну ділянку у розмірі, необхідному для експлуатації та обслуговування належному йому об`єкту нерухомого майна.
Також зауважує, що господарський суд безпідставно не врахував те, що оскаржувані рішення Хмельницької міської ради від 28.07.2023 №57 порушують законні інтереси позивача на користування земельною ділянкою, яке існує з 20.07.2016 в силу нерозривного поєднання нерухомого майна із земельною ділянкою, на якій воно розташовано; поділ земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:24:001:0052 та реєстрація новоутворених земельних ділянок здійснена без врахування прав позивача на користування вказаною земельною ділянкою.
Скаржник зазначає, що наявність відповідних рішень Хмельницької міської ради перешкоджають позивачу у набутті права оренди на земельну ділянку єдиним (цілісним) масивом під належною йому нежитловою будівлею, а отже порушують його права на користування вказаною земельною ділянкою. У зв`язку з наявністю сформованих земельних ділянок з к.н.6810100000:24:001:0116, 6810100000:24:001:0115, 6810100000:24:001:0114, 6810100000:24:001:0113 позивач позбавлений можливості набути право оренди земельної ділянки площею 0,41 га в координатах, конфігурації та межах земельної ділянки з к.н.6810100000:24:001:0052, оскільки така ділянка не існує як об`єкт речового права. 
За цих обставин, вважає, що належним способом захисту є відновлення первинного стану земельної ділянки шляхом формування земельної ділянки площею 0,41 га з новим кадастровим номером у межах, координатах та конфігурації земельної ділянки з к.н.6810100000:24:001:0052.
Крім того, позивач вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що земельна ділянка з к.н.6810100000:24:001:0115 площею 0,1458 га є достатньою для обслуговування нежитлової будівлі цеху по виготовленню предметів ритуальної належності загальною площею 745,2 кв.м із урахуванням її функціонального призначення, технологічного процесу виробництва виробів ритуальної приналежності та проекту реконструкції вказаної будівлі. 
Вважає, що судом не спростовано висновок експерта про те, що площа земельної ділянки 0,1458 га з к.н.6810100000:24:001:0115 визначена з порушенням вимог ДБН Б.2.2-12:2019, без урахування проходів і проїздів, потреби у капітальному ремонті, а також технологічної та функціональної пов`язаності будівлі цеху з іншими об`єктами підприємства. Водночас, зазначені параметри були враховані під час формування земельної ділянки площею 0,41 га з к.н.6810100000:24:001:0052. За таких обставин позивачем доведено порушення при визначенні площі земельної ділянки, необхідної для обслуговування належної йому нежитлової будівлі, тоді як відповідачами відповідних спростувань не надано.
Апелянт зазначає, що висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 16.09.2025 року у сукупності із іншими доказами наявними в матеріалах справи спростовує твердження Хмельницької міської ради про відсутність відомостей щодо достатності площі для обслуговування нежитлової будівлі позивача та відсутності допоміжних об`єктів будівлі за межами вказаної земельної ділянки площею 0,1458 га.
У відповідності до ст.263 ГПК України Хмельницька міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що у позивача на момент подачі позову відсутнє суб`єктивне матеріальне право або законний інтерес, на захист якого подано позов. Позивачем не надано жодних доказів та не вказано в позовній заяві, які саме права чи інтереси позивача порушено відповідачем (міською радою) та в яких діях, з боку Хмельницької міської ради, це проявлялось. 
Відповідач-1 із врахуванням ст.79-1 ЗК України, ст.56 Закону України "Про землеустрій" зауважує, що як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав позивач не є землекористувачем земельної ділянки по вул.Чорновола , 125, а тому відсутні правові підстави для погодження позивачем технічної документації щодо поділу вказаної земельної ділянки. 
Вважає, що набувши право власності на нерухоме майно (нежитлову будівлю цеху по виготовленню предметів ритуальної належності загальною площею 745 кв.м), відповідно до вимог ст.120, 124, ч.1, 2 ст.134 ЗК України позивач може набути не на конкурентних засадах право користування лише тією площею земельної ділянки, яка знаходиться під нерухомим майном та необхідна для його обслуговування і експлуатації. При цьому, розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщеного на ній майна, не є безмежним, оскільки в будь-якому випадку обумовлюється наявною у власника необхідністю використовувати майно за цільовим призначенням.
Також зазначає, що нерухоме майно позивача розташоване на земельній ділянці з к.н.6810100000:24:001:0115 площею 1458 кв.м, яка є достатньою для його обслуговування та експлуатації. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що зазначена земельна ділянка є недостатньою для обслуговування нерухомого майна. Крім того, позивач не навів доказів порушення Хмельницькою міською радою норм чинного законодавства під час прийняття оскаржуваних рішень, які призвели б до порушення його прав. Спірні рішення прийняті з дотриманням вимог Земельного кодексу України.
Щодо висновку експертизи відповідач-1 зазначає, що він не містить чіткої відповіді на питання про площу, конфігурацію та межі на місцевості земельної ділянки, необхідної для забезпечення умов експлуатації (обслуговування) належної позивачу нежитлової будівлі цеху з виготовлення предметів ритуальної належності загальною площею 745,2 кв.м. Експертом визначено лише орієнтовну площу та параметри земельної ділянки, яка фактично використовується позивачем станом на 19.05.2025, що не є тотожним земельній ділянці, необхідній саме для обслуговування зазначеного нерухомого майна.
Хмельницька міська рада просила апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Пархомця В.В. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.11.2025 року - без змін. 
Відповідач-2 також подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що Головне управління та його структурні підрозділи не здійснювали діяльності, спрямованої на порушення законних прав та свобод позивача, у зв`язку з чим заперечує проти позовних вимог в частині визначення відповідачем Головного управління. 
Звертає увагу, що спірні земельні ділянки перебувають у комунальній власності Хмельницької міської ради. Таким чином, для формування земельних ділянок шляхом об`єднання раніше сформованих спірних земельних ділянок, які перебувають у власності Хмельницької міської ради, без зміни їх цільового призначення необхідно виготовити технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок.
Із врахуванням ст.56 Закону України "Про землеустрій", ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування", зазначає, що Головне управління не є ні власником земельної ділянки (щоб на підставі його рішення було виготовлено зазначену документацію), ні розробником такої документації, внаслідок чого відсутня можливість виконання оскаржуваної постанови суду.
Відповідач-2 просить відмовити апелянту у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду від 11.11.2025 року – залишити без змін.
15.01.2026 року від відповідача-3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній звертає увагу, що на момент придбання позивачем нежитлової будівлі цеху по виготовленню предметів ритуальної належності загальною площею 745,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Хмельницький, вул.Чорновола, буд.125, а саме станом на 30.05.2014 року, земельної ділянки з к.н.68101000000:24:001:0052, площею 4100 кв.м. як об`єкту цивільних правовідносин – не існувало.
При цьому, станом на сьогодні об`єкт нерухомого майна Позивача повністю розташований на земельній ділянці з к.н.6810100000:24:001:0115, загальною площею 1458 кв.м, яка є достатньою для обслуговування і експлуатації нерухомого майна, площею 745,2 кв.м.
Окрім того, зауважує, що позивач у своїй позовній заяві не наводить жодних доказів того, що земельна ділянка, яка є під об`єктом нерухомого майна, є не достатньою для обслуговування цього нерухомого майна, а також того, що відповідачами були порушення норми чинного законодавства України при прийнятті спірних рішень, що призвело до порушення прав та інтересів позивача. Натомість, саме позивачем має бути доведено, що на усій земельній ділянці, щодо якої виник спір розташовані належні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна, та ту обставину, що земельна ділянка у розмірах визначених у позові, необхідна для обслуговування такого майна.
Відповідач-3 просить апеляційну скаргу ФОП Пархомця В.В. на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.11.2025 року залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.11.2025 року – без змін. 
У судове засідання, призначене на 27.01.2026 року, відповідач-2 не забезпечив явку свого уповноваженого представника, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. 
Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи приписи ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги той факт, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також те, що правова позиція відповідача-2, викладена у відзиві на апеляційну скаргу і про її зміну будь-яких заяв або клопотань він не подавав, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача-2.
Згідно з ч.1, 4 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзиви на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 30.05.2014 між територіальною громадою м. Хмельницького в особі Хмельницької міської ради, від імені якої діє управління комунального майна Хмельницької міської ради (продавець) та Фізичною особою-підприємцем Пархомцем Віталієм Вікторовичем (покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п.1.1 якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю нежитлову будівлю цеху по виготовленню предметів ритуальної належності загальною площею 745,2 кв.м, яка знаходиться за адресою: 29000, м.Хмельницький, вул. Чорновола, 125, а покупець - сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі, прийняти вказаний об`єкт та здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт. 
Об`єкт включений до переліку об`єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу, затвердженого рішенням тридцять шостої сесії Хмельницької міської ради від 05.03.2014 №36. 
Характеристика об`єкта наводиться в технічному паспорті, який видано Хмельницьким бюро технічної інвентаризації. 
Нежитлова будівля цеху по виготовленню предметів ритуальної належності розташована на земельній ділянці площею 1,84 га, кадастровий номер 6810100000:24:001:0035, за адресою: Хмельницька область, місто Хмельницький, вул. Чорновола, 125. Продавець користується земельною ділянкою, згідно Державного акту на право постійного користування землею І-ХМ №001754 №322, виданого Хмельницькою міською радою народних депутатів 21.03.1996.
Згідно з п. п. 1.2, 3.2 договору, право власності на об`єкт переходить до покупця після державної реєстрації в установленому законом порядку права власності на придбаний об`єкт, яка здійснюється після сплати у повному обсязі ціни продажу об`єкта приватизації. Передача об`єкта продавцем і прийняття об`єкта покупцем посвідчується актом прийому-передачі, який підписується сторонами.
За умовами п.5.2 договору, покупець зобов`язаний, зокрема самостійно вирішувати питання землекористування відповідно до чинного законодавства.
На виконання договору продавець передав, а покупець прийняв приватизовану шляхом викупу нежитлову будівлю цеху по виготовленню предметів ритуальної належності загальною площею 745,2 кв.м, яка знаходиться за адресою: 29000, м.Хмельницький, вул. Чорновола, 125, про що сторонами договору складено акт від 03.06.2014 прийому-передачі нежитлової будівлі цеху. 
05.06.2014 за позивачем зареєстровано право приватної власності на придбаний цех по виготовленню предметів ритуальної належності загальною площею 745,2 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Чорновола В.М., 125, про що видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2014.
Рішенням Хмельницької міської ради від 20.07.2016 №55, зокрема, погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул. Чорновола, 125 площею 18400 кв.м (к.н.6810100000:24:001:0035), яка перебуває в постійному користуванні спеціалізованого комунального підприємства "Хмельницька міська ритуальна служба", на ділянку №1 площею 4100 кв.м (к.н.6810100000:24:001:0052), ділянку №2 площею 14300 кв.м (к.н.6810100000:24:001:0051), категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Код класифікації видів цільового призначення земель - 03.12 - для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування (п. 6 рішення). 
Позивач звернувся до Хмельницької міської ради із клопотанням від 27.11.2020 про надання в оренду земельної ділянки площею 4100 кв.м, кадастровий 6810100000:24:001:0052, що розташована за адресою: вул. Чорновола, 125, для обслуговування цеху по виготовленню предметів ритуальної належності (клопотання містить відмітку про його отримання 30.11.2020).
У відповідь управління земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради повідомило, що звернення позивача про надання в оренду земельної ділянки розглянуто і управлінням підготовлений відповідний проект рішення, який після всіх необхідних погоджень буде розглянутий на черговій сесії міської ради (лист від 31.10.2020).
08.05.2023 позивач повторно звернувся до Хмельницької міської ради із клопотанням про надання в оренду земельної ділянки площею 4100 кв.м, кадастровий 6810100000:24:001:0052, по вул. Чорновола, 125.
Листом від 18.05.2023 Управління земельних ресурсів Хмельницької міської ради повідомило позивача, що зазначена земельна ділянка перебуває у постійному користуванні СКП "Хмельницька міська ритуальна служба" на підставі державного акта від 27.03.1996. Також зазначено, що підготовлено проект рішення сесії міської ради, а повернення до розгляду питання щодо надання земельної ділянки позивачу в оренду можливе лише після формування нових земельних ділянок у результаті поділу та припинення права постійного користування СКП на ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомості позивача.
Рішенням Хмельницької міської ради від 02.06.2023 №81 надано дозвіл, зокрема, СКП "Хмельницька міська ритуальна служба" на поділ земельної ділянки площею 4100 кв.м кадастровий 6810100000:24:001:0052 за адресою: м. Хмельницький, вул. Чорновола, 125 на ділянки: №1 – 1549 кв.м, №2 – 1458 кв.м, №3 – 937 кв.м, №4 – 156 кв.м (п.1 додатку до рішення).
Рішенням Хмельницької міської ради від 28.07.2023 №57 затверджено юридичним особам технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок згідно з додатком 7 (п. 17 рішення). Пунктом 4 додатку 7 до рішення визначено юридичну особу - СКП "Хмельницька міська ритуальна служба", земельну ділянку до поділу - кадастровий 6810100000:24:001:0052 площею 4100 кв.м за адресою: м. Хмельницький, вул. Чорновола, 125, а також місце розташування та кадастрові номери земельних ділянок після поділу, а саме: 6810100000:24:001:0116 площею 1549 кв.м, 6810100000:24:001:0115 – 1458 кв.м, 6810100000:24:001:0114 – 937 кв.м, 6810100000:24:001:0113 – 156 кв.м за адресою: м.Хмельницький, вул. Чорновола, 125; код класифікації видів цільового призначення земель - 03.12 - для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування. 
На підставі вказаного рішення Хмельницької міської ради земельну ділянку з к.н. 6810100000:24:001:0052 площею 0,41 га було поділено, у зв`язку з чим 21.08.2023 припинено право власності Хмельницької міської ради та право постійного користування СКП "Хмельницька міська ритуальна служба" на зазначену ділянку. Натомість сформовано земельні ділянки з к.н.6810100000:24:001:0113, 6810100000:24:001:0114, 6810100000:24:001:0115, 6810100000:24:001:0116, на які зареєстровано право власності Хмельницької міської ради та право постійного користування СКП, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав.
Позивач, вважаючи, що рішення Хмельницької міської ради в частині погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу та затвердження поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:24:001:0052 порушують його законні інтереси на користування земельною ділянкою, яке виникло з 30.05.2014 року в силу нерозривного поєднання нерухомого майна із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, а також що поділ зазначеної земельної ділянки та реєстрація новоутворених земельних ділянок здійснені без урахування його прав на часткове користування цією земельною ділянкою, звернувся до суду з даним позовом.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з п.10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Частиною 1 ст.155 Земельного кодексу України (далі – ЗК України), у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Частинами 1, 10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законом України визнаються незаконними в судовому порядку.
Зі змісту наведених норм вбачається, що у разі звернення з вимогами про скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу особи, яка звернулась за їх захистом.
У відповідності до ч.2 ст.95 ЗК України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, установленому законом. 
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, від 20.11.2018 у справі № 921/7/18, від 15.06.2023 у справі №924/295/22, від 12.09.2023 у справі №914/198/23.
ФОП Пархомець В.В., обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що після придбання у 2014 році будівлі цеху по вул. Чорновола, 125 у м. Хмельницькому та неодноразового поділу земельної ділянки к.н.6810100000:24:001:0035, на якій станом на момент придбання був розміщений вказаний цех, його право користування землею для обслуговування нерухомого майна порушено, оскільки утворена в результаті поділу ділянка к.н.6810100000:24:001:0115 площею 1458 кв.м є недостатньою для обслуговування належної йому будівлі цеху.
Оцінюючи вказані доводи позивача, колегія суддів враховує, що ч.1, 2 ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України (в редакціях, чинних на момент набуття позивачем права власності на будівлю цеху) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Таким чином, зазначені норми закріплюють принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, відповідно власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована (правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №921/158/18, Верховного Суду від 04.10.2022 у справі №910/5210/20).
Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером 6810100000:24:001:0035 площею 1,84 га, на якій розташовувався придбаний позивачем об`єкт нерухомого майна площею 745 кв.м, належала на праві комунальної власності Хмельницькій міській раді, що підтверджується відповідною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. 
Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно зі ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.
Частиною 1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Порядок надання земельних ділянок у власність чи користування, наведений у ст.123 ЗК України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до Хмельницької міської ради з клопотанням про надання земельної ділянки в оренду), передбачає, що рішення органів про надання земельних ділянок приймаються на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки зі зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) (абз.2 ч.1 ст.123 ЗК України).
Абзацами 5, 6 ч.1 ст.123 ЗК України врегульовано, що надання в користування земельної ділянки, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання в користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 
Відповідно до ч.1-3 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Згідно з абз.1 ч.2 ст.134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Аналіз викладеного свідчить, що на момент виникнення спірних правовідносин чинне законодавство передбачало можливість передачі земельної ділянки у користування у разі розташування на ній об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Щодо інших земельних ділянок право користування підлягало реалізації шляхом продажу окремими лотами на конкурентних засадах.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що, набувши право власності на нерухоме майно, відповідно до ст.120, 124 та ч.1, 2 ст.134 ЗК України, особа може набути не на конкурентних засадах право користування лише тією частиною земельної ділянки, яка знаходиться під нерухомим майном і необхідна для його обслуговування та експлуатації.
Для безперешкодного та повноцінного використання об`єкта нерухомого майна позивач, з дотриманням принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель або споруд, має гарантоване право отримати від власника земельної ділянки відповідне речове право у розмірі, необхідному для експлуатації та обслуговування належного йому об`єкта нерухомого майна.
Разом з тим, розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщеного на ній майна, не є безмежним, оскільки у будь-якому випадку обумовлюється наявною у власника необхідністю використовувати майно за цільовим призначенням. Крім того, оскільки законодавство передбачало можливість передачі у користування земельної ділянки у разі розташування на ній об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, а щодо інших земельних ділянок право користування підлягало продажу окремими лотами на конкурентних засадах, отримання в оренду земельної ділянки у розмірах, що значно перевищують площу належного позивачу об`єкта нерухомості майна, передбачає дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями ст.134, 135 ЗК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/5201/19).
Таким чином, право користування земельною ділянкою виникає виключно в межах, необхідних для обслуговування та експлуатації належного позивачу нерухомого майна, і не може поширюватися на інші частини земельної ділянки.
Позивач стверджує, що для обслуговування належної йому будівлі цеху з виготовлення предметів ритуальної належності площею 745,2 кв.м необхідна земельна ділянка площею, в межах, координатах та конфігурації, якій присвоювався к.н.6810100000:24:001:0052 до її поділу, у зв`язку з чим він ініціював проведення судової експертизи у справі.
Як вбачається зі змісту висновку земельно-технічної експертизи від 16.09.2025 (т.3, а.с.118-136), для визначення площі земельної ділянки, яка необхідна для забезпечення умов експлуатації (обслуговування) нежитлової будівлі цеху по виготовленню предметів ритуальної належності загальною площею 745,2 кв.м, що належить на праві власності фізичній особі-підприємцю Пархомцю Віталію Вікторовичу та знаходиться за адресою: м.Хмельницький, вул.Чорновола, 125, з дотриманням встановлених будівельних, протипожежних і санітарних норм, для конкретного цеху, що планується до обслуговування, а також конфігурація, нумерація точок зламу, проміри площі та розміри меж земельної ділянки будуть визначатися документацією із землеустрою.
Аналізуючи зміст висновку експерта, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що у висновку не міститься чіткої відповіді на питання про площу, конфігурацію та межі на місцевості земельної ділянки, необхідної для забезпечення умов експлуатації (обслуговування) належної позивачу нежитлової будівлі цеху по виготовленню предметів ритуальної належності загальною площею 745,2 кв.м. Експертом визначено орієнтовну площу та параметри земельної ділянки, яку фактично використовує позивач станом на 19.05.2025, що не є тотожним користуванню земельною ділянкою, власне, необхідною для обслуговування його нерухомого майна.
Окрім того, як вірно зауважив господарський суд, відповідно до відомостей, відображених у Додатку №4 до висновку, межі, координати та конфігурація земельної ділянки, яка фактично використовується позивачем згідно з висновком, не співпадають з межами, координатами та конфігурацією земельної ділянки, якій присвоювався кадастровий номер 6810100000:24:001:0052 до її поділу та яку позивач бажає відновити. Зокрема, межі земельної ділянки, яка фактично використовується позивачем, частково накладаються на одну із новоутворених в результаті поділу земельних ділянок – з кадастровим номером 6810100000:24:001:0114, а також частково накладаються на земельні ділянки, які взагалі не входили до складу земельної ділянки з к.н.6810100000:24:001:0052, а саме: на земельні ділянки з к.н.6810100000:24:001:0117, 6810100000:24:001:0118, 6810100000:24:001:0102. Також експерт зазначив, що частина земельної ділянки 6810100000:24:001:0115 зайнята неукріпленим укосом орієнтовною площею 0,0309 га, що не дає можливості використовувати цю частину для функціонування будівлі цеху.
З огляду на наведене, земельна ділянка, необхідна для обслуговування майна позивача, не є ідентичною за межами, координатами та конфігурацією земельній ділянці, якій присвоювався к.н.6810100000:24:001:0052, до її поділу.
Апеляційним судом також враховуються висновки, викладені в п.28.3 постанови Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №910/12366/18, згідно з якими ключову роль у питанні раціонального (чи нераціонального) використання земельної ділянки відіграє саме проект землеустрою, за яким таку ділянку було відведено у користування, позаяк саме у ньому враховуються усі особливості формування ділянки. Так, в силу специфіки місцевості, виду господарської діяльності, логістичних параметрів та багатьох інших чинників, площа (та, зокрема, і "геометричні розміри") земельної ділянки може перевищувати площу нерухомості, яка на такій ділянці знаходиться.
Однак, колегією суддів встановлено, що позивачем суду не надано відповідну документацію, а також будь-яких інших належних та допустимих доказів, у розумінні ст.76, 77 ГПК України, які б підтверджували, що для обслуговування належної йому будівлі цеху з виготовлення предметів ритуальної належності площею 745,2 кв.м необхідна земельна ділянка площею, межами, координатами та конфігурацією, якій до поділу присвоювався к.н.6810100000:24:001:0052.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено, що для обслуговування зазначеної будівлі необхідна саме земельна ділянка к.н.6810100000:24:001:0052, з метою відновлення якої подано позов у цій справі.
Доводи позивача про наявність робочого проекту реконструкції приміщення ангару під цех по виготовленню предметів ритуальної належності (2012 року), є безпідставними та необґрунтованими, оскільки такий проект не є належним доказом щодо визначення розміру земельної ділянки необхідної для обслуговування будівлі цеху.
Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем всупереч положенням ч.3, 4 ст.13, ч.1 ст.74 ГПК України не доведено порушення його прав на отримання у користування земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного йому на праві власності об`єкту нерухомості. При цьому, ухвалюючи спірні рішення, Хмельницька міська рада, діяла від імені власника територіальної громади міста, в межах своєї компетенції, визначеної відповідно до ст. 140 Конституції України, ст. 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.12, 116, 124 ЗК України, здійснюючи правомочності власника щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності.
Таким чином, з огляду на відсутність підстав для скасування рішення Хмельницької міської ради від 02.06.2023 №81 та рішення Хмельницької міської ради від 28.07.2023 №57, та як наслідок відмову судом першої інстанції у задоволенні позову в цій частині, оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін у відповідній частині.
Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації земельних ділянок, припинивши право комунальної власності Хмельницької міської ради та право постійного користування СКП "Хмельницька міська ритуальна служба" на вказані земельні ділянки, а також про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області закрити Поземельні книги на новоутворені земельні ділянки, та поновити в Державному земельному кадастрі земельну ділянку з к.н. 6810100000:24:001:0052, апеляційний суд вважає за необхідне вказати наступне. 
Згідно з ч.13 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, серед іншого, в разі поділу або об`єднання земельних ділянок, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
За змістом ч.1 ст.24, ч.4 ст.25 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до ч.10 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Згідно з ч.1 ст.27 Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. У Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об`єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об`єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок.
Відповідно до п.135 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок), внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку в разі її поділу чи об`єднання з іншою земельною ділянкою, а також відновлення її меж здійснюється шляхом внесення таких відомостей до відповідної Поземельної книги. У разі внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку (в разі її поділу чи об`єднання з іншою земельною ділянкою), на яку відповідно до цього Порядку Поземельна книга була відкрита та закрита, або відомостей про земельну ділянку, що набули статусу архівних відповідно до пункту 138 цього Порядку, такі відомості вносяться до Поземельної книги відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку на підставі відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку із статусом архівних. При цьому присвоєння кадастрових номерів земельних ділянок здійснюється відповідно до пункту 29 цього Порядку.
Пунктами 57, 60 Порядку №1051 визначено, що Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку. Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення).
Із аналізу викладеного вбачається, що внаслідок поділу земельних ділянок останні припиняють існування як об`єкти цивільних прав, їхня державна реєстрація та кадастрові номери скасовуються, Поземельні книги закриваються, відомості про такі ділянки набувають статусу архівних. Положень про відновлення цих земельних ділянок (з тим же кадастровим номером) законодавство не містить.
Відтак, земельна ділянка з к.н.6810100000:24:001:0052 в результаті її поділу припинила своє існування як об`єкт цивільних прав та відновленню з попереднім кадастровим номером не підлягає.
Апеляційним судом враховується, що якщо земельна ділянка утворена внаслідок ланцюга поділів та/або об`єднань інших земельних ділянок, то скасування державної реєстрації існуючої на момент подання позову земельної ділянки не тягне відновлення державної реєстрації земельних ділянок, які існували до такого ланцюга поділів та/або об`єднань інших земельних ділянок. Натомість, створення земельної ділянки в певних межах (зокрема тих, які існували раніше) можливе лише шляхом здійснення поділу чи об`єднання існуючих земельних ділянок відповідно до статті 27 Закону України "Про державний земельний кадастр" (постанова Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №924/996/23). 
Таким чином, скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації новоутворених земельних ділянок (з припиненням зареєстрованих на них прав), закриття Поземельних книг, які були відкриті зі здійсненням державної реєстрації новоутворених земельних ділянок, не призведе до отримання позивачем у користування земельної ділянки бажаного розміру, оскільки створення земельної ділянки в певних межах (в даному випадку - тих, які необхідні для обслуговування нерухомого майна позивача) можливе лише шляхом здійснення поділу/об`єднання існуючих земельних ділянок відповідно до ст.27 Закону України "Про Державний земельний кадастр".
Натомість, враховуючи недоведення позивачем обставин, що саме така ділянка необхідна для обслуговування та експлуатації його нерухомого майна, підстави для поновлення в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 4100 м.кв. в межах, координатах та конфігурації, якій присвоювався к.н.6810100000:24:001:0052 до перенесення в архів Державного земельного кадастру, відсутні.
З огляду на викладене, а також зважаючи на похідний характер позовних вимог про скасування державної реєстрації новоутворених земельних ділянок (з припиненням зареєстрованих на них прав), закриття їх Поземельних книг та поновлення земельної ділянки площею, в межах, координатах та конфігурації, що існували до перенесення в архів Державного земельного кадастру, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні таких вимог. 
У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.11.2025 без змін, з огляду на що апеляційна скарга ФОП Пархомця В.В. задоволенню не підлягає.
Окрім того, враховуючи положення ст.269 ГПК України щодо меж перегляду оскаржуваного судового рішення, зважаючи на те, що апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо скасування рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, а також приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог та як наслідок залишення оскаржуваного рішення без змін по суті спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення господарського суду без змін і в частині стягнення з ФОП Пархомця В.В. на користь Спеціалізованого комунального підприємства "Хмельницька міська ритуальна служба" витрат на правову допомогу у сумі 17300,00 грн.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.
Оцінюючи наявність правових підстав для задоволення клопотання відповідача-3 про розподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції, судом враховується наступне.
Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.
Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.
Згідно з ч.1, 2 ст.16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч.1, 2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).
Апеляційним судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у даній справі відповідач-3 долучив до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги №10/2022 від 07.07.2022 з додатком, додаткові договори від 20.06.2024 та від 31.12.2025 до договору про надання правничої допомоги №10/2022, акт №05-10/2022 прийому-передачі наданих послуг від 23.01.2026, ордер від 08.06.2026, рахунок-фактура від 19.01.2026 про авансування адвокатського гонорару в сумі 20460,00 грн, платіжну інструкцію №6841 від 19.01.2026 про оплату надання правової допомоги. 
07.07.2022 року між Спеціалізованим комунальним підприємством "Хмельницька міська ритуальна служба" (клієнт) та Адвокатським бюро "Андрія Талалая "А.Т.Лекс" (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги №10/2022, відповідно до п.1.1 якого клієнт доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати комплексну юридичну (правову допомогу) клієнту з усіх питань, які потребують спеціальних правових знань при вирішенні майнових та немайнових спорів шляхом представництва інтересів клієнта в усіх судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та/або іншого судочинства, в тому числі розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також в інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності перед фізичними (в тому числі фізичними особами-підприємцями) та юридичними особами.
Оплата гонорару клієнтом здійснюється на підставі рахунку (рахунків), виданих адвокатським бюро на ім`я клієнта та/або визначених клієнтом фізичних та/або юридичних осіб на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі наданих послуг (п.4 додатку 1 до договору про надання правової допомоги №10/2022 від 07.07.2022).
Як вбачається з акта №05-10/2022 прийому-передачі наданих послуг від 23.01.2026, на виконання умов п.4.1.1., 4.7. договору про надання правничої допомоги виконавець виконав, а клієнт прийняв виконання таких юридичних послуг щодо юридичного супроводу у Північно-західному апеляційному господарському суді стосовно розгляду справи №924/408/24, а саме: опрацювання матеріалів апеляційної скарги, підготовка до подання відзиву на апеляційну скаргу – 11 год/20460,00 грн. 
Оцінюючи зміст акта №05-10/2022 та обсяг наданих виконавцем послуг, колегія суддів звертає увагу, що адвокат Талалай А.С. надавав правову допомогу відповідачу-3 в суді першої інстанції, що свідчить про його обізнаність з правовою позицією позивача, яка не змінювалась під час розгляду даної справи, з нормативно-правовим регулюванням спірних правовідносин та з обставинами справи.
Окрім того, проаналізувавши зміст відзивів на позовну заяву та на апеляційну скаргу, поданих представником відповідача-3, апеляційний суд зазначає, що відзив на апеляційну скаргу є фактично ідентичним відзиву на позовну заяву, із незначним доповненням у вигляді посилань на висновки суду першої інстанції, а відтак його підготовка не потребувала значного часу.
Відтак, підготовка відзиву на апеляційну скаргу не призвела до значного збільшення обсягу юридичної роботи адвоката під час представництва інтересів відповідача-3 в Північно-західному апеляційному господарському суді, у зв`язку з чим заявлена адвокатом кількість витраченого часу на підготовку відзиву є неспівмірною зі складністю виконаної роботи. Зміст та обсяг відзиву не свідчать про необхідність дослідження й аналізу значного обсягу інформації, а час, заявлений як витрачений на його підготовку, є завищеним.
При цьому, колегія суддів додатково враховує, що акт №05-10/2022 прийому-передачі наданих послуг від 23.01.2026 не містить відомостей про надання юридичної послуги у вигляді участі представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, критеріїв реальності адвокатських витрат, співмірності та розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги юридичну складність справи, її обставини та характер спірних правовідносин, з урахуванням вчинених процесуальних дій адвоката, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача-3 та стягнення з ФОП Пархомця В.В. на користь спеціалізованого комунального підприємства "Хмельницька міська ритуальна служба" 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.11.2025 у справі №924/408/24 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пархомця Віталія Вікторовича - без задоволення. 
2. Заяву Спеціалізованого комунального підприємства "Хмельницька міська ритуальна служба" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №924/408/24 задоволити частково. 
3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Пархомця Віталія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Спеціалізованого комунального підприємства "Хмельницька міська ритуальна служба" (29008, Хмельницька обл., м.Хмельницький, вул.Князя Святослава Хороброго, буд.5-А, код ЄДРПОУ 05524653) 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
4. Господарському суду Хмельницької області видати судовий наказ. 
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "05" лютого 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В. 

Суддя   Петухов М.Г. 

Суддя   Гудак А.В.