ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10184/25 Справа № 205/5091/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро 
       
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
        за участю секретаря судового засідання – Волкової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 11 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

       У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.03.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір безпроцентної позики №Д050321-01. Відповідно до п.1 Договору, позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 154 231,20 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( 1 долар США = 27,90 грн.) на день укладання договору еквівалентно 5 528,00 доларів США. У свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику у визначеним договором строк. 
       01.11.2023 року між сторонами укладено додаткову угоду №4 до договору позики № Д050321-01. Даною угодою вносились зміни до п. 1,5,6 Договору, в тому числі, змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 05.01.2024 року, та суму, а саме 444 479,35 грн., що еквівалентно 11 837,00 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення Договору у сумі за 1 долар США = 37,55 грн. 
       01.11.2023 року відповідач надав розписку, якою підтвердив отримання позики у сумі 444 479,35 грн., що еквівалентно 11 837,00 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення Договору у сумі за 1 долар США = 37,55 грн., та зобов`язався повернути цю суму у строк до 05.01.2024 року позивачу. Крім того, відповідач зобов`язався повернути суму позики, яка визначена пунктом 1 Договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів, який визначений у пункті 5 Договору зі змінами, внесеними додатковою угодою. Строк повернення грошової суми у повному обсязі настав 05.01.2024 року. Відповідач умови договору не виконав, грошові кошти не повернув, що й зумовило необхідність звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів позивача. 
       Відповідно до пункту 9 Договору, сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором.        Оскільки відповідачем повернуто 401,53 доларів США (станом на дату повернення 01.11.2023 р. – 15 000 грн.) сума заборгованості становить 11 435,47 доларів США (за курсом АТ КБ «ПриватБанк» станом на 18.04.2024 року становить 456 847 грн.).
       Пунктом 11 Договору передбачено, що за несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком позичальник сплачує позикодавцю неустойку в розмірі 1 % за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від загальної суми заборгованості.
       01.11.2023 року відповідачем сплачено частину боргу у розмірі 15 000 грн., що станом на дату повернення еквівалентно 401,53 дол. США (37,45 грн. за 1 долар США). Відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів, зі змінами внесеними Додатковою угодою, до 05.11.2023 року мав бути сплачений перший платіж в розмірі 4 511, 00 дол. США.        Оскільки відповідачем 01.11.2023 року сплачено лише частину боргу, позивачем, відповідно до п.11 Договору, нараховано пеню з 06.11.2023 р. по 10.11.2023 р. (4 дні), що становить 473.48 дол. США. 10.11. 2023 р. сплачено частину пені у розмірі 10 000 грн., що станом на дату платежу складає 267,01 дол. США ( 37,45 грн. за 1 долар США). З урахуванням повернутої суми неустойки її залишок на 10.11. 2023 р. склав 206,47 дол. США. З 11.11.2023 р. по 14.11. 2023 р. (3 дні) нараховано пеню в розмірі 355,11 дол. США. 14.11.2023 р. відповідачем сплачено частину неустойки у розмірі 10 000 грн., що станом на дату платежу еквівалентно 267,02 дол.США (залишок неустойки на 14.11.2023р. = 294,56 дол.США). З 15.11.2023 по 05.01.2024 (51 день, в межах строку Додаткової угоди) нараховано неустойки в розмірі 6 036,87 дол.США. 12.02.2024 року сплачено частину неустойки у розмірі 23 600 грн., що станом на дату платежу еквівалентно 620,73 дол.США (залишок неустойки на 12.02.2024р. = 5 710,70 дол.США). 03.04.2024 року сплачено частину неустойки у розмірі 16 000 грн., що станом на дату платежу еквівалентно 404,86 дол.США (залишок неустойки на 03.04.2024 склав = 5 305,84 дол.США).
       Отже, на момент подання позову борг за основним зобов`язанням складає 456 847 грн., що еквівалентно 11 435,47 дол.США, неустойка в межах строку договору (Додаткової угоди) становить 211 968,30 грн., що еквівалентно 5 305,84 дол.США.
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 основний борг за договором позики в розмірі 456 847 грн., неустойку за договором позики – 211 968,30 грн., а всього 668 815,30 грн . 
       Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 11 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 394 540,21 грн.
       У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 513,57 грн.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
        В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2021 року між сторонами укладено договір позики № Д050321-01 . 
       Згідно з п. 1 Договору ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 154 231,20 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США =27,90 грн.) на день укладення цього договору еквівалентно 5 528 дол. США, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню в строки та в порядку, передбаченому цим договором буде відповідати 5 528 доларів США за курсом АТ КБ «ПриватБанк», не пізніше, ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 05.09.2021 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною.
       Відповідно до п. 2 Договору сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.
       Пунктом 5 Договору визначено графік повернення коштів таким чином: 1 199,70 грн., що еквівалентно 43 дол. США до 05.04.2021 року, по 6 612,30 грн., що еквівалентно 237 дол. США до 5 числа травня, червня, липня і серпня, 126 582,30 грн., що еквівалентно 4 537 дол. США до 05.09.2021 року включно.
       Згідно з п. 9 Договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до дол. США, від зазначеного курсу в п. 1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором.
       Пунктом 11 Договору встановлено, що в разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
       Відповідно до п. 14 Договору у випадку повернення позичальником суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику розписку, яка була власноручно написана позичальником під час укладення даного договору, що є єдиним належним підтвердженням виконання ним зобов`язань за цим договором щодо повернення позики належним чином.
       За умовами Договору ОСОБА_1 зобов`язався повернути в повному обсязі позику з можливими штрафними санкціями в терміни, визначені в п. 1 цього договору та відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів.
       Відповідач підтвердив у письмових заявах, поданих у справі отримання 05.03.2021 року грошових коштів у розмірі 154 231,20 грн. від позивача.
       Для забезпечення позичальником виконання зобов`язань за Договором у сумі 154 231,20 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США =27,90 грн.) на день укладення цього договору еквівалентно 5 528 дол. США, а також неустойки в розмірі та у випадах, передбачених договором позики та інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторонами укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений нотаріусом 05.03.2021 року.
       19.03.2021 року сторонами підписано додаткову угоду № 1 до Договору, у якій змінено та доповнено умови договору позики № Д050321-01 від 05.03.2021 року, а саме змінено в п. 1 Договору суму отриманої відповідачем позики на 260 402,60 грн., що є еквівалентом 9 367 дол. США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПриватБанк», встановленим на момент укладення даного договору ( 1 долар США = 27,80 грн.), а також домовленість, що саме таку суму повинен повернути позичальник до 05.09.2021 року. Також додатковою угодою № 1 внесено зміни в п. 5 Договору, а саме змінено розмір сум платежів, які підлягають поверненню щомісяця до 5 числа включно.
       У п. 3 додаткової угоди № 1 до Договору сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди, на підтвердження чого позичальник надав позикодавцю власноруч написану їм розписку.
       29.03.2021 року сторони підписали додаткову угоду № 2 до Договору, якою змінено п. 1 Договору в частині розміру грошових коштів, які позикодавець передає у власність позичальника, а саме змінено на 309 914,90 грн., що є еквівалентом 11 029 доларів США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк», встановленим на момент укладення даного договору ( 1 долар США = 28,10 грн.),а також домовленість про повернення саме такої суми до 05.09.2021 року. Також змінено суми платежів у графіку повернення позичальником грошових коштів.
       У п. 3 додаткової угоди № 2 до Договору сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди, на підтвердження чого позичальник надав позикодавцю власноруч написану їм розписку.
       03.08.2022 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до Договору, у якій змінено та доповнено умови договору позики № Д050321-01 від 05.03.2021 року, а саме змінено в п. 1 Договору суму отриманої відповідачем позики на 387 187,60 грн., що є еквівалентом 9 716 дол. США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПриватБанк», встановленим на момент укладення даного договору (1 долар США = 39,85 грн.), а також домовленість, що таку суму повинен повернути позичальник не пізніше, ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 05.01.2023 року. Також додатковою угодою № 3 змінено п. 5 Договору – графік повернення позичальником грошових коштів.
       У п. 3 додаткової угоди № 3 до Договору сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди, на підтвердження чого позичальник надав позикодавцю власноруч написану їм розписку.
       01.11.2023 року між сторонами укладено додаткову угоду № 4 до Договору, у якій змінено та доповнено умови договору позики № Д050321-01 від 05.03.2021 року, а саме змінено в п. 1 Договору суму отриманої відповідачем позики на 444 479,35 грн., що є еквівалентом 11 837 дол. США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПриватБанк», встановленим на момент укладення даного договору (1 долар США = 37,55 грн.), а також домовленість, що таку суму повинен повернути позичальник не пізніше, ніж через 3 місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 05.01.2024 року. Також додатковою угодою № 4 змінено п. 5 Договору – графік повернення позичальником грошових коштів.
       У п. 3 додаткової угоди № 4 до Договору сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди, на підтвердження чого позичальник надав позикодавцю власноруч написану їм розписку.
       На підтвердження отримання від позивача грошових коштів у сумі 444 479,35 грн. ОСОБА_1 написав власноручну розписку, де зобов`язався повернути грошові кошти до 05.01.2024 року.
       Позивач зазначив, що ОСОБА_1 повернув йому грошові кошти в розмірі 74 600 грн.. що еквівалентно 1 961,15 дол. США, з яких сплачено: 01.11.2023 року – 15 000 грн., що еквівалентно 401,53 дол. США, 10.11.2023 року – 10 000 грн., що еквівалентно 267,01 дол. США, 14.11.2023 року – 10 000 грн., що еквівалентно 267,02 дол. США, 12.02.2024 року – 23 600 грн., що еквівалентно 620,73 дол. США, 03.04.2024 року – 16 000 грн., що еквівалентно 404,86 дол. США. Усі платежі з 10.11.2023 року позивачем зараховано як сплату пені.
       21.03.2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на транспортний засіб, вказаний у договорі застави від 05.03.2021 року на суму в розмірі 394 191,75 грн. Відповідно до відкритої інформації з АСВП вказаний виконавчий документ пред`явлений до виконання, виконання зупинено. Згідно з відкритою інформацію з сайту «Судова влада», а також Єдиного державного реєстру судових рішень виконавчий напис оскаржується ОСОБА_1 у суді. Враховуючи викладене, позивач не позбавлений права на вибір способу захисту своїх прав, зокрема, шляхом звернення до суду з даним позовом.
       Відповідно до розрахунку ОСОБА_2 заборгованість відповідача за Договором станом на дату подання позову становить 668 815,30 грн., з яких: 456 847 грн., що еквівалентно 11 435,47 дол. США, - основний борг, 211 968,30 грн., що еквівалентно 5 305,84 дол. США, - пеня.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 394 540,21 грн. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
       Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
       Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
       Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       Статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
       Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
       Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
       З матеріалів справи вбачається, що згідно з додаткової угоди № 4 від 01.11.2023 року до договору позики №Д050321-01 від 05.03.2021 року позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 444 479,35 грн., що є еквівалентом 11 837 дол. США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПриватБанк», встановленим на момент укладення даного договору (1 долар США = 37,55 грн.). Відповідач отримав вказану суму, що підтверджується його власноручною розпискою від 01.11.2023 року. 
       Отже, з урахуванням сплачених сум, що еквівалентні 1 961,15 дол. США на день сплати за курсом АТ КБ «ПриватБанк», сума боргу становить 9 875,85 дол. США, що за курсом продажу дол. США в АТ КБ «ПриватБанк» 39,95 грн. за долар США станом на 18.04.2025 року (як зазначено в позові) становить 394 540,21 грн.
       Так як відповідачем не виконані зобов`язання за договором позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 394 540,21 грн. суму боргу за договором позики. 
       Щодо доводу апеляційної скарги про подвійне стягнення колегія суддів зазначає наступне.
       З урахуванням того, що відповідач порушив умови договору позики, не повернув боргу, у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет застави.
       Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо того, що стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, адже саме кредитор має право обрати, яким чином здійснювати стягнення заборгованості (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі №759/4036/18, постанова Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №640/18356/17, постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №761/31346/13, постанова Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №2/1513/10).
       Відповідно до позицій Верховного Суду прогресивний підхід полягає у висновку, що не вважається подвійним стягненням звернення стягнення на предмет забезпечення за наявності невиконаного рішення суду про стягнення основної суми заборгованості (навіть якщо був отриманий, але не звернений до виконання виконавчий лист). У постанові від 27 вересня 2018 року у справі №910/23408/17 Верховний Суд зазначив, що задля уникнення подвійного стягнення боржник, який погасив заборгованість за основним зобов`язанням (за яким видано виконавчий лист), має право звернутися до суду із заявою в порядку, передбаченому ст. 432 ЦПК України або ст. 328 ГПК України — визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, Верховний Суд відійшов від доктрини «автоматичного подвійного стягнення» та поклав обов`язок захистити своє право на боржника.
       Забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на застави не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. (Постанова від 21 листопада 2018 року у справі № 212/10211/14-ц).
       Одночасне стягнення за кредитним договором та за договором застави не зумовлює подвійного стягнення, наявність судового рішення про стягнення заборгованості не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави (вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-1080цс15).
       Відтак, посилання скаржника на те, що одночасне стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави є по-суті подвійним стягненням колегія суддів вважає необргрунтованими.
       Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 11 серпня 2025 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
       Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “17” грудня 2025 року.
       Повний текст постанови складено “18” грудня 2025 року.
       
       Головуючий:         
        Судді: