ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 346/3853/23
провадження № 61-15491св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Міністерство культури та інформаційної політики України, правонаступником якого є Міністерство культури та стратегічних комунікацій, Національний музей Голодомору-геноциду,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - виконуюча обов`язки генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду Гасиджак Леся Іванівна ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, у складі судді Васильковського В. В., від 15 травня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Фединяка В. Д., від 22 жовтня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, з врахування заяви про уточнення позову, до Міністерства культури та інформаційної політики України, Національного музею Голодомору-геноциду, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, продовження дії контракту.
2.           Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що правовою підставою виконання нею функцій на посаді генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду (далі - Музей) є контракт № 720 від 15 лютого 2019 року, строк дії якого визначено до 17 лютого 2024 року.
3.           У наказі № 287-к від 27 червня 2023 року підставою її звільнення зазначено неналежне виконання умов контракту № 720 від 15 лютого 
2019 року, укладеного між Міністерством культури України в особі міністра Нищука Є. М. та ОСОБА_1 , генеральним директором Музею.
4.           Вважає, що передумовами винесення наказу про звільнення стало переслідування її міністром культури та інформаційної політики ОСОБА_3 з особистих мотивів за наукову діяльність.
5.           Звертає увагу, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 346/2848/22 від 03 квітня 2023 року попередній наказ про її звільнення від 24 червня 2022 року було визнано незаконним та скасовано, а її було поновлено на роботі з 24 червня 2022 року.
6.           Проте, Міністерство культури та інформаційної політики України тривалий час відмовлялось виконувати рішення суду та лише 28 червня 
2023 року їй було запропоновано з`явитися з метою виконання судового рішення.
7.           Оскільки у зазначений день стан її здоров`я різко погіршився, вона була змушена звернутися за медичною допомогою. За результатами медичного обстеження її госпіталізували. В цей же день вона о 15 год 19 хв повідомила Міністерство культури та інформаційної політики України про перебування на лікарняному та неможливість з`явитись.
8.           Водночас о 17 год 28 хв на її електронну пошту Міністерство культури та інформаційної політики України надіслало лист та накази про поновлення на посаді № 286-к, про звільнення з посади № 287-к, які нібито були підготовлені та підписані 27 червня 2023 року, тобто попереднім днем.
9.           Вважає незаконним наказ про її звільнення, який обґрунтований неналежним виконанням умов контракту, оскільки її не було допущено до виконання посадових обов`язків. Крім того, наказ № 287-к від 27 червня 
2023 року про звільнення, не містить обґрунтування неналежного виконання нею посадових обов`язків.
10.        Стверджує, що оскаржений наказ № 287-к від 27 червня 2023 року прийнято Міністерством культури та інформаційної політики України з метою затягування часу до припинення дії контракту та неможливості поновлення її на роботі. Тому дію контракту № 720 від 15 лютого 2019 року необхідно продовжити із 17 лютого 2024 року на строк незаконного звільнення.
11.        Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, просила суд:
-                     визнати незаконним та протиправним наказ Міністерства культури та інформаційної політики України № 287-к від 27 червня 2023 року про її, 
ОСОБА_1 , звільнення з посади генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду з 05 вересня 2022 року та скасувати вказаний наказ;
-                     поновити її, ОСОБА_1 , на посаді генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду з наступного дня після незаконного звільнення - з 06 вересня 2022 року;
-                     стягнути з Національного музею Голодомору-геноциду середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 06 вересня 2022 року по день ухвалення рішення суду; 
-                     зобов`язати Міністерство культури та інформаційної політики України продовжити дію контракту № 720 від 15 лютого 2019 року, укладеного між Міністерством культури України та нею, ОСОБА_1 , з 17 лютого 2024 року на строк незаконного звільнення з 24 червня 2022 року по день ухвалення рішення суду.
Інформація щодо зміни складу учасників справи
12.        Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - виконуючу обов`язків генерального директора Музею Гасиджак Л. І.
13.        Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 
2024 року замінено відповідача Міністерство культури та інформаційної політики України його правонаступником - Міністерством культури та стратегічних комунікацій.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
14.        Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2024 року позов задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства культури та інформаційної політики України № 287-к від 27 червня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду з 05 вересня 2022 року. 
Стягнуто з Національного музею Голодомору-геноциду на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 580 444,56 грн з обов`язковим відрахуванням всіх обов`язкових податків і зборів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
15.        Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів правомірності винесення оскарженого наказу про звільнення позивачки. Крім того, накази про поновлення на посаді позивачки та її звільнення з посади видані одним днем, що унеможливило продовження виконання обов`язків та, відповідно, виконання чи не виконання нею умов контракту.
16.        Середній заробіток за час вимушеного прогулу суд, пославшись на положення статті 117 КЗпП України, стягнув за шість місяців.
17.        Також суд звернув увагу, що укладаючи контракт, позивачка погодилась з його умовами, зокрема строком дії контракту до 17 лютого 2024 року, а відповідач, після закінчення строку дії трудового договору (контракту) не виявив волю на його продовження. Тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача продовжити строк дії контракту та поновлення позивачки на посаді. ОСОБА_1 мала усвідомлювати строковий характер трудових відносин, а також їх припинення у разі не продовження дії контракту.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
18.        Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня 
2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 15 травня 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат скасовано у ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з Національного музею Голодомору-геноциду на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 вересня 2022 року по 17 лютого 2024 року в сумі 1 745 939,30 грн з відрахуванням всіх обов`язкових податків і зборів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 96 740,76 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Змінено розподіл судових витрат.
19.        Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів правомірності оскарженого наказу про звільнення ОСОБА_1 .
20.        Апеляційний суд також погодився з висновками міськрайонного суду про відсутність підстав для продовження дії контракту та поновлення ОСОБА_1 на посаді, оскільки трудові відносини між сторонами припинені днем закінчення строку дії контракту.
21.        Водночас, колегія суддів вказала на помилкове застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України та обмеження періоду стягнення середнього заробітку шістьма місяцями, оскільки, з огляду на визнання незаконним звільнення позивачки, на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 вересня 2022 року по день закінчення строку дії контракту, тобто по 17 лютого 
2024 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
22.        21 та 29 листопада 2024 року ОСОБА_1 подала касаційні скарги на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 15 травня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року.
23.        Оскільки касаційні скарги подані однією особою на одні й ті самі судові рішення, Верховний Суд розглядає подані ОСОБА_1 скарги, як одну скаргу.
24.        Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 ,витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 346/3853/23, які у січні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
25.        Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
26.        У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року скасувати, направивши справу на новий розгляд, або скасувати частково рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області 
від 15 травня 2024 року в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено та скасувати частково постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишення рішення суду першої інстанції в іншій частині без змін та змінити рішення, задовольнивши її позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 06 вересня 2022 року по день ухвалення рішення суду та продовження дії контракту на невизначений строк.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
27.        Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 зазначає застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 761/36556/15, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 21 липня 2022 року у справі № 487/1448/20, від 14 лютого 2024 року у справі № 346/2848/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
28.        Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
29.        Вважає, що поза увагою судів залишилось те, що вона фактично не була поновлена на посаді 26 червня 2023 року, оскільки в цей день була звільнена. Крім того, вона не була ознайомлена з відповідними наказами про поновлення та звільнення з роботи, а підставою повторного звільнення вказано ті ж обставини, що і під час першого звільнення. Також суди не врахували, що незаконні звільнення є наслідком її політичного переслідування за громадську та наукову діяльність.
30.        Зауважує, що у разі звільнення працівника без законної підстави середній заробіток стягується за весь час вимушеного прогулу. Водночас вимушений прогул - це триваюче правопорушення, яке завершується днем прийняття судового рішення.
31.        Звертає увагу, що суд, визнавши незаконним наказ про повторне звільнення, фактично звільнив її з посади 17 лютого 2024 року та не врахував, що вимушений прогул триває до моменту прийняття судового рішення. Розгляд справи свідомо затягувався іншими учасниками з метою закінчення строку дії контракту. Судом першої інстанції не було дотримано передбачених законом строків розгляду справи та не вирішені клопотання позивачки щодо притягнення інших учасників справи до відповідальності за вчинення дій, спрямованих на затягування розгляду справи. Розгляд справи тривав більше одного року не з її вини.
32.        Зазначає, що відповідач не скористався своїм правом на припинення трудових відносин, які фактично тривають, а дія контракту вважається продовженою на невизначений строк. Під час розгляду справи було скасовано конкурсний добір працівників до закінчення воєнного стану та 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.
33.        Звертає увагу, що апеляційний суд вийшов за межі своїх повноважень, врахувавши третій наказ про звільнення позивачки від 05 червня 2024 року та вказавши, що цей наказ свідчить про відсутність згоди відповідача на продовження строку дії контракту.
34.        До касаційної скарги  ОСОБА_1 долучила, зокрема журналістське розслідування «Війна за Україну: правда про Голодомор-геноцид українців».
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
35.        У січні 2025 року Міністерство культури та стратегічних комунікацій, Національний музей Голодомору-геноциду та Гасиджак Л. І. подали відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 .
36.        Міністерство культури та стратегічних комунікаційпросить касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині вимог щодо продовження строку дії контракту на невизначений строк закрити на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України. В решті вимог касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
37.        Стверджує, що Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2024 року у справі № 753/4969/23, вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі. Вважає, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду на які посилалась заявниця у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.
38.        Зазначає, що при першому звільненні були наявні всі підстави для звільнення позивачки у зв`язку з порушенням умов контракту, проте позовні вимоги ОСОБА_1 у справі № 346/2848/22 були задоволенні, оскільки у наказі про звільнення було помилково зазначено неправильну дату звільнення. Ця помилка була виправлена при повторному звільненні. Вказує на відсутність волевиявлення роботодавця на продовження з позивачкою дії контракту. Вважає, що апеляційний суд правильно обмежив стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу днем закінчення строку дії контракту.
39.        Національний музей Голодомору-геноциду та Гасиджак Л. І. просять касаційну скаргу залишити без задоволення, скасувавши постанову апеляційного суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишивши в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.
40.        Стверджують, що були наявні всі підстави для звільнення позивачки у зв`язку з порушенням нею умов контракту. Судом першої інстанції правильно стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулуза шість місяців. Зауважують, що позивачка належим чином не обґрунтувала наявності правових підстав для продовження строку дії контракту. Вказують, що припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку його дії не потребує заяви чи додаткового волевиявлення працівника, власник не зобов`язаний попереджати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, а контракт припиняється закінченням строку його дії. Вважають, що трудові відносини із позивачкою припинені днем закінчення строку дії контракту. 
Інформація щодо інших процесуальних звернень
41.        У лютому, травні та грудні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме:
-                     копії листа Державного бюро розслідувань від 14 лютого 2025 року про відкриття кримінального провадження;
-                     копії статті «ІНФОРМАЦІЯ_2»;
-                     копії звернення ОСОБА_6 до представників української влади;
-                     копії звернення ОСОБА_7 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16 січня 2025 року;
-                     копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2025 року у справі № 761/5319/25;
-                     флеш-накопичувача з відеоматеріалами, на яких представник міністерства Д. Яцишен заявив про причини звільнення позивачки;
-                     копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження № 22025101110000569 за статтею 111 КК України від 02 травня 2025 року;
-                     копії статті «Держзрада і Голодомор: розпочато досудове розслідування» від 08 травня 2025 року;
-                     копії листа заступнику Генерального прокурора України Голомші М. Я. від 28 січня 2009 року;
-                     копії листа заступника голови Служби Безпеки України М. Герасименка про направлення кримінальної справи № 475 (330 томів) до Апеляційного суду м. Києва від 31 грудня 2009 року;
-                     спільної заяви ООН від 07 листопада 2023 року;
-                     скріншот російської пропаганди проти розслідування справи щодо організаторів Голодомору у 2009 році, 2021 році;
-                     копії листа ОСОБА_8 до державних установ від 23 листопада 
2021 року;
-                     копії депутатського звернення ОСОБА_9 до ОСОБА_10 від 29 грудня 
2021 року;
-                     копії листа ОСОБА_10 від 17 січня 2022 року, скерованого з депутатським зверненням ОСОБА_11 Українському інституту національної пам`яті;
-                     копії статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» в інтернет-виданні «Україна молода»;
-                     копії статті «ІНФОРМАЦІЯ_4» в інтернет-виданні «Україна молода».
Обставини справи, встановлені судами
42.        15 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та Міністерством культури та інформаційної політики України укладено контракт № 720 на строк до 17 лютого 2024 року, відповідно до якого виданий наказ № 139/0/17-19 від 15 лютого 
2019 року про призначення її на посаду генерального директора Національного музею «Меморіал жертв Голодомору» з 18 лютого 2019 року за контрактом як таку, що стала переможцем конкурсного відбору.
43.        Відповідно до підпункту 6.2.1, контракт припиняється після закінчення терміну дії контракту.
44.        Підпунктом 6.3.2 контракту визначено, що контракт може бути розірвано з ініціативи Міністерства у разі невиконання та/або неналежного виконання керівником без поважних причин обов`язків (обов`язків), покладених на нього цим контрактом.
45.        Згідно з підпунктом 7.1 контракт діє з 18 лютого 2019 року по 17 лютого 2024 року.
46.        Підпунктами 9.1, 9.2 статуту Музею встановлено, що керівництво Музеєм здійснює генеральний директор, обов`язком генерального директора є, зокрема, забезпечення виконання покладених на Музей завдань, затверджених програм і планів та звітування про свою діяльність Уповноваженому органу управління.
47.        Згідно з наказом № 31/к/тр від 03 березня 2022 року «Про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку», генеральному директору Національного музею Голодомору-геноциду 
ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді до досягнення нею шестирічного віку з 03 березня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
48.        Наказом № 268-к від 24 червня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 », за неналежне виконання підпункту 2.1.27 контракту №720 від 15 лютого 
2019 року генеральним директором Національного музею Голодомору-геноциду, з урахуванням статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та враховуючи неможливість отримання пояснення ОСОБА_1 щодо неналежного виконання умов контракту у зв`язку з відсутністю інформації про її місцезнаходження, розірвано контракт № 720 
від 15 лютого 2019 року та 24 червня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України.
49.        Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2023 року у справі № 346/2848/22, залишеним без змін постановами Івано-Франківського апеляційного суду від 14 червня 2023 року та Верховного Суду від 14 лютого 2024 року, визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства культури та інформаційної політики України № 268-к 
від 24 червня 2022 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду з 24 червня 2022 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду з 24 червня 2022 року допущено до негайного виконання.
50.        06 квітня 2023 року, на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2023 року у справі № 346/2848/22, видано виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду з 24 червня 2022 року.
51.        В матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_1 :
- від 10 квітня 2023 року, від 23 червня 2023 року та від 26 червня 
2023 року, адресовані Міністру культури та інформаційної політики України О. Ткаченку, про необхідність виконання зазначеного рішення судута повідомлення про результати виконання 
- від 18 квітня 2023 року, від 19 квітня 2023 року, від 27 квітня 2023 року, адресовані відділу примусового виконання судових рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про примусове виконання рішення суду.
52.        Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого 
від 11 липня 2023 року за № 435 ОСОБА_1 перебувала на лікуванні 
з 28 червня по 11 липня 2023 року.
53.        Згідно з наказом № 286-к від 27 червня 2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », на виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2023 року у справі № 346/2848/22 та у відповідності до статті 235 КЗпП України, скасовано наказ Міністерства культури та інформаційної політики України № 268-к від 24 червня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду 
з 24 червня 2022 року.
Наказ направлено ОСОБА_1 28 червня 2023 року, відповідно до супровідного листа за №06/19/5729-23.
54.        За змістом наказу № 287-к від 27 червня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », за неналежне виконання контракту № 720 від 15 лютого 
2019 року генеральним директором Національного музею Голодомору-геноциду, з урахуванням статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», розірвано 05 вересня 2022 року вказаний контракт з підстав, передбачених цим контрактом. Звільнено ОСОБА_1 
з посади генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду 05 вересня 2022 року, першим робочим днем після закінчення відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України.
55.        Згідно з наказом Міністерства культури та інформаційної політики України № 272-к від 19 червня 2023 року, виконання обов`язків генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду покладено на 
Гасиджак Л. І. з 20 червня 2023 року.
56.        Згідно з довідкою про доходи № 3 від 30 січня 2024 року, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду за період жовтень-листопад 2021 року становила 96 740,76 грн, ураховуючи відпрацьовану повну кількість робочих днів.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
57.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
58.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
59.        Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
60.        Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
61.        У розглядуваній справі ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд:
-                     визнати незаконним та протиправним наказ Міністерства культури та інформаційної політики України № 287-к від 27 червня 2023 року про її, 
ОСОБА_1 , звільнення з посади генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду з 05 вересня 2022 року та скасувати вказаний наказ;
-                     поновити її на посаді генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду з наступного дня після незаконного звільнення - 
з 06 вересня 2022 року;
-                     стягнути з Національного музею Голодомору-геноциду середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 06 вересня 2022 року по день ухвалення рішення суду; 
-                     зобов`язати Міністерство культури та інформаційної політики України продовжити дію контракту № 720 від 15 лютого 2019 року, укладеного між Міністерством культури України та нею, ОСОБА_1 , з 17 лютого 2024 року на строк незаконного звільнення з 24 червня 2022 року по день ухвалення рішення суду.
62.        Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства культури та інформаційної політики України № 287-к від 27 червня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду з 05 вересня 2022 року. Стягнуто з Національного музею Голодомору-геноциду на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 580 444,56 грн з обов`язковим відрахуванням всіх обов`язкових податків і зборів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні решти позову - відмовлено.
63.        Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня 
2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Національного музею Голодомору-геноциду на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 вересня 2022 року по 17 лютого 2024 року в сумі 1 745 939,30 грн з відрахуванням всіх обов`язкових податків і зборів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 96 740,76 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Змінено розподіл судових витрат.
64.         ОСОБА_1 , враховуючи зміст касаційної скарги, оскаржує рішення міськрайонного суду та постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06 вересня 2022 року по день ухвалення рішення суду, зобов`язання Міністерства культури та інформаційної політики України, правонаступником якого є Міністерство культури та стратегічних комунікацій, продовжити дію контракту № 720 від 15 лютого 2019 року на строк незаконного звільнення з 24 червня 2022 року по день ухвалення рішення суду.
65.        Інші учасники справи рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржили, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України справа в іншій частині касаційним судом не переглядається.
66.        Вказівка у поданих Музеєм та Гасиджак Л. І. відзивах на касаційну скаргу про необхідність скасування постанови апеляційного суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не може розглядатись як подання касаційної скарги.
67.        Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
68.        Статтею 51 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
69.        Згідно з статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
70.        Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
71.        Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 
1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
72.        Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
73.        Пунктом 2 частини першої статі 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
74.        Згідно з приписами статті 391 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.
75.        Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.
76.        Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
77.        При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
78.        У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах на підставі контракту № 720, строк дії якого погоджено сторонами до 17 лютого 2024 року.
79.        Відповідно до підпункту 6.2.1, контракт припиняється після закінчення терміну дії контракту.
80.        Судами встановлено, що після закінчення строку дії трудового договору (контракту) Міністерство культури та інформаційної політики України, правонаступником якого є Міністерство культури та стратегічних комунікацій, не виявило волю на його продовження зі ОСОБА_1 .
81.        За цих обставин, суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивачку наказом № 287-к від 27 червня 2023 року незаконно звільнено з роботи, однак на час ухвалення рішення по суті спору трудові відносини між сторонами припиненні внаслідок закінчення строку дії контракту, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зобов`язання роботодавця продовжити строк дії контракту та поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора Національного музею Голодомору-геноциду.
82.        Апеляційний суд, з огляду на незаконність звільнення позивачки та припинення трудових відносин днем закінчення строку дії контракту, дійшов правильного висновку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06 вересня 2022 року по 17 лютого 2024 року, тобто по день закінчення строку дії контракту.
83.        Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не скористався своїм правом на припинення трудових відносин, які фактично тривають, а дія контракту вважається продовженою на невизначений строк, є помилковими.
84.        На час закінчення дії контракту № 720позивачка вважалась звільненою та не виконувала трудових обов`язків, а виконання обов`язків генерального директора Музею було покладено на Гасиджак Л. І .
85.        Позиція Міністерства культури та інформаційної політики України, правонаступником якого є Міністерство культури та стратегічних комунікацій, давала судам підставами для висновку про відсутність намірів продовжувати трудові відносини зі ОСОБА_1 .
86.        Отже, підстав для продовження дії контракту № 720 від 15 лютого 
2019 року чи визнання його дії продовженим на невизначений строк - немає, трудові відносини між сторонами припинені днем закінчення контракту, що підтверджує правильність висновків судів про відмову у задоволенні вимог про поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу поза межами строку дії трудового контракту.
87.        Посилання заявниці на тривалий судовий розгляд справи не спростовують висновків судів по суті вирішення спору.
88.        Апеляційний суд, з огляду, зокрема і на тривалість розгляду справи в суді першої інстанції стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь позивачки не в межах річного строку, передбаченого приписами 
статті 235 КЗпП України, а по день закінчення строку дії контракту.
89.        Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 квітня 2019 року у справі 
№ 554/1813/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 340/268/17, від 13 травня 2021 року у справі № 554/3327/17, від 06 листопада 2023 року у справі 
№ 938/466/21, та не суперечать висновкам Верховного Суду, на які заявниця посилається у касаційній скарзі.
90.        З огляду на положення статті 400 ЦПК України правові підстави для дослідження та оцінки Верховним Судом нових доказів, наданих позивачкою під час касаційного провадження, відсутні.
91.        В межах цивільної справи судом не може бути надана кримінально-правова оцінка щодо наявності або відсутності в діях осіб, на яких вказує ОСОБА_1 , складу кримінальних правопорушень. Таку оцінку можуть надати правоохоронні органи та суд в порядку, передбаченому КПК України.
92.        Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
93.        Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
94.        Підстав для скасування оскаржених судових рішень через порушення норм процесуального права Верховним Судом не встановлено.
95.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
96.        Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
97.        Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
98.        Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
99.        Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у нескасованій частині, з врахуванням змін, внесених за наслідками апеляційного перегляду справи, та постанову апеляційного суду - без змін.
100.     Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
101.     Колегією суддів не встановлено підстав для закриття касаційного провадження, як того просило Міністерство культури та стратегічних комунікацій у відзиві на касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.           Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2024 року у нескасованій частині, з врахуванням змін, внесених за наслідками апеляційного перегляду справи, та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович