ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
30 січня 2026 року	Справа №: 695/4726/24	

Номер провадження 3/695/6/26 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2026 року	м. Золотоноша	

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Бойко Н.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП в матеріалах справи відсутній, не працює, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
28 листопада 2024 о 11 годині 35 хвилин ОСОБА_1 в м. Золотоноша по вул. Новоселівська на території ринку рухаючись на автомобілі ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості та допустив наїзд на ногу гр. ОСОБА_2 .
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Крім того, 28 листопада 2024 о 11 годині 35 хвилин ОСОБА_1 в м. Золотоноша по вул. Новоселівська на території ринку рухаючись на автомобілі ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 допустив наїзд на жінку, після чого залишив місце події і зник в невідомому напрямку.
Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена 122-4 КУпАП.
У судове засідання гр. ОСОБА_1 та його представник адвокат Кривов`яз І.Г. не з`явилися з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи неодноразово були повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованих листів та смс - повідомлень, про що в матеріалах справи маються довідки.
Крім цього, на сайті Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області було розміщено оголошення про виклик до суду особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Таким чином, судом вживались всі належні та можливі заходи для повідомлення ОСОБА_1 та його представника про місце, дату та час розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» (Заява N 8371/02) від 26.04.2007 (п.27) «Трух проти України" (заява N 50966/99) від 14 жовтня 2003 року наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи, та вжиття всіх заходів щодо унеможливлення порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення та розгляд справи Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, тому суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення на транспорті.
Згідно зі ст.268 КУпАП, яка не передбачає обов`язкової участі особи при розгляді справ за ст.ст.124, 122-4 КУпАП, а також з урахуванням принципу судочинства, зазначеного в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
На думку суду неодноразова неявка особи, що притягається до адміністративної відповідальності до суду, яка повинна добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, свідчить про безпідставне умисне затягування справи, нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Відповідно ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а тому, суддя вважає за можливе об`єднати адміністративні справи: № 695/4726/24 (на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 183930 від 28.11.2024), № 695/260/25 (на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 183943 від 28.11.2024) щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4, КУпАП, в одне провадження, присвоївши справі № 695/4726/24 провадження № 3/695/6/26.
Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно ст.ст. 251, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до п. 2.10 А ПДР України Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 № 1306 у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність водіїв за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу адміністративного правопорушення.
Пунктом 12.1 ПДР України передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Диспозиція ст. 124 КУпАП визначає можливість накладення адміністративного стягнення, у разі якщо при порушенні учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, спричинено пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Утім в цій справі відсутні об`єктивні дані, що внаслідок порушення ОСОБА_1 п. 12.1 ПДР України, було пошкоджено транспортний засіб ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 .
Уповноваженою особою патрульної поліції було встановлено, що водій ОСОБА_1 28 листопада 2024 о 11 годині 35 хвилин в м. Золотоноша по вул. Новоселівська на території ринку рухаючись на автомобілі ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості та допустив наїзд на ногу гр. ОСОБА_2 . Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1 ПДР України.
Ці обставини знайшли своє відображення у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 183930 від 28.11.2024 року.
Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, як це зазначено в матеріалах справи, ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення та схему дорожньо-транспортної пригоди.
У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.
Проте зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не підтверджуються дослідженими суддею доказами.
Зокрема, в схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.11.2024, о 11 год 35 хв в м. Золотоноша по вул. Новоселівська на території ринку, не зазначено перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП, а навпаки, у відповідній графі зазначено, що пошкодження транспортного засобу відсутні.
Таким чином, у протоколі про адміністративне правопорушення та схемі ДТП не конкретизовано, не описано, що саме було у транспортному засобі пошкоджено та внаслідок чого. Натомість, згідно з вказаною схемою ДТП є відмітка про відсутність пошкодження транспортного засобу.
Згідно письмових пояснень гр. ОСОБА_3 вбачається, що 28.11.2024 року він був на робочому місці, на ринку та почув як кричала жінка, вийшовши з кіоска він побачив, що стоїть автомобіль ВАЗ 21099 сірого кольору. Після чого з автомобіля вийшов чоловік, підійшов до жінки і почав вибачатись, після чого сів в автомобіль і поїхав.
Згідно письмових пояснень гр. ОСОБА_1 вбачається, що 28.11.2024 року він керував автомобілем ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 . Виїжджаючи з ринку, швидкість 3-4 км/год на зустріч та в попутному напрямку йшли люди, як раптово він помітив, що здійснив зіткнення з жінкою, яка йшла з правої сторони, після чого він зупинився та вийшов з автомобіля та вибачився перед жінкою, запропонував допомогу, вона нічого не відповіла та він поїхав.
Згідно письмових пояснень гр. ОСОБА_2 вбачається, що 28.11.2024 року вона перебувала на території ринку та відчула наїзд на ногу, оглянувшись вона помітила автомобіль ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 водій якого наїхав їй на ногу, після чого водій вийшов з автомобіля та вибачився після чого поїхав в невідомому мені напрямку.
Відеозаписом, який був досліджений у судовому засіданні, також не встановлена наявність механічних пошкоджень на транспортному засобі. Також вказаним відеозаписом не зафіксовано обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 183930 від 28.11.2024 року за ст. 124 КУпАП, схеми ДТП, що долучені до цього протоколу.
За таких обставин, фактичні дані протоколу про адміністративне правопорушення серії № 183930 від 28.11.2024 року за ст. 124 КУпАП та схеми ДТП викликають обґрунтовані сумніви щодо їх об`єктивності.
Проте, об`єктивною складовою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
У зв`язку із викладеним, суд приходить до обґрунтованого висновку, що суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП, оскільки відсутня його складова.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій, необхідно встановити наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення.
Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В силу ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Отже, відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».
У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.
Відповідно до рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.
В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об"єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з"ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Згідно положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, в ході судового розгляду встановлена відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що тягне закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, тоді як адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП є похідним за наслідком вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Виходячи з того, що суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП у зазначений час та місці, суд не вбачає в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, що обумовлює закриття провадження у справах.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі серії ЕПР1№ 183930 від 28.11.2024 року та протоколі серії ЕПР1 №183943 від 28.11.2024 року не відображають всіх істотних ознак складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, та відсутні докази на підтвердження їх вчинення ОСОБА_1 , тому суд вважає за необхідне провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст. 122-4 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУПАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 124, 245, п. 1 ст. 247, 251, 252, 256, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Об`єднати в одне провадження адміністративні справи: № 695/4726/24 (на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 183930 від 28.11.2024), № 695/260/25 (на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 183943 від 28.11.2024) щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4, КУпАП, присвоївши справі № 695/4726/24 провадження № 3/695/6/26.
Провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Бойко Н.В.